I\iI;I;clorls-SI;jærpenc i Espedalen. 371 



Toiiro fin Ciardcii IVæsscl op iiiiod don EspcdalsVaiidct 

 rctviiiklijyt over-l;j.rreii(lc Givriidsc af Frociis Pra'stcjjjcM 

 saao jcp normal OrllioMas at opliædc i Syenit - Gnoiscii, 

 o«' jpjf troer heller ikke, at âci\ iiænnere clicniisk-minera- 

 lofjiske Ujidersöjyelsc, som je?;' ved Lcilijjlicd tænker at 

 forctag^e nied no;;Ic Varieteter af denne Bjcrgart, vil kom- 

 me til at paavise on saadan. Af hlottc iidvortes Cliarak- 

 fcrei* at slutte sijj* til denne Feldspatlis (eller maaskee 

 rettere sa{;t disse FeKlspalh-Artersi) oryktognostiske Be- 

 skafTcnlted, er neppe mnli^jt, da den fordctmestc oplræ- 

 der i fjanskc læite eller dog' kiin sniaatkornig-krysfalliniske 

 Blasser. I de sidsle formaaer man Iiist og* her, paa de 

 moest gliiulscnde Spallningsîlader af de sönderhrndlc 

 I\orn, ved lljælp afLonpen at opdage hiin charakteristiske 

 parallele Stribning-, som idetmindste beviser tilfyldest, at 

 man ingen Orihoklas har for sig, men maaskee en Albit, 

 Labrador eller Oligoklas» Der hvor Syenit- Gneisens 

 Feldspalli-Grundmasse bliver ganske tæt og-, saavidt man 

 med Oiet kan skjönno, næsten ndcii Tegn til Krystallinitet, 

 indeliolder den vist en mere oller mindre betydelig- J^længde 

 af indblaiidet Kiseljord ^); men nndertiden optræder i en 

 saadan tilsyneladende fæt Masse maaskee ogsaa Talk som 

 Bestanddeel, Iivad ikke blot Ldseendet synes at förråa- 

 de, men som ogsaa gjures sandsynligt derved, at Klvv- 

 ning*fladerne i saadanne Masser ofte antydes ved lysc- 

 grönne Taîkstribcr, nndertiden knn af overordentlig Fiin- 

 hod, og hvis Farve forvasker sig- i den hvide tælte Feld- 

 spathmasse. 



Î) SvanbcTij har i nyere Tid anstillet Analyser af ilerc saadannc 

 amorphe KiseI-r<'Ids|>athm;isser fra Svcrrijj, til hvilhc opsaa 

 Hpüeflinten lienhörer, S. Torhandlingar vid de scand, IVatiirf. 

 Sdic Alöte, Pag. 531. 



