IVikkclcils-SlijiiTpcnc i Espedalen. 379 



hist og: lier sförrc eller niiiiclrc iiidsprciiglc Partier af 

 Jcrii-]Nil;kell;iis at >ise sig-, — 1 det tilföiedc Bilag har 

 jeg ineddeelt nærmere Oplysiiingcr angaaciule ^iliLcIinal- 

 mcns Gjciinemsnid(s-Gelialt. 



Af crlsförendc Steder saac jegp, i den af mig* gjeii- 

 iienivaiulredc Trahi meüein Frocn's Grændsc og Gaardcn 

 IVæsset, heniinod Iredivc. Flere af disse Steder ligge 

 rigiignoh saa tæt sammen^ al de \el eg^ehllig* inaae hen- 

 regnes til eet og' del ëaninie Leiested, især naar de ligge 

 i Syenit -Gneisens Slrog- Linie. Dog lader det ihhe til, 

 al saadanne i den samme Slröglinie liggende Ertspartier 

 stedse slaae i Forhindelse med hinandcn 5 saavidl niau han 

 bedömme det af Lclscendet paa Overfladon, gives der selv 

 Erlspartier i meget hort (omtrent 10 à 20 Shridt) Fra- 

 stand fra hinanden, der optrædc saagodtsora isolerede 

 Stohke. O verflade forholdene tale nemlig' her meget tyde- 

 ligl, idel Erlsens Tilstedeværelse, paa Fjeldplatcanels tem- 

 melig iiogne Klippegrnnd, antydes ved en meget hjcndelig^ 

 Lruunröd Farve, som er en Folgte af Magncihisens For- 

 vitring'. Deels sees denne Farvning' i rnndagligc Pleiter, 

 deels i langlrnhne Striber ^) af meget forshjellig- Stör- 

 rclse. De förste ere ofte ihhe större end en Qvadratfod 

 og- selv endnn mindre, men i delte Tilfælde iindes i AI- 

 miiideiighed flere tæt ved hinanden^ dog' anlræffes ogsaa 

 Pletter af flere hnndredc Qvadralfods Overflade. Slriher- 

 nes Længdc og' ßredc vise sig; ligcsaa forshjellige. Det 



^) Ved disse rodlifje Pletter o^ hlriher, der med deres Længde- 

 dircklion folge de steile Skiklcrs nordlige Strögrelning, laac 

 IViklielcrts.Leiestcdcrne Oj';saa i deres y dre Optiæden tn Lig- 

 hed med de Kongsbcrgske Faldbaand, som cndnu fremlræder 

 skarpere ved deres geo^nostishe Conslitulion. 



