Zool.-Bot. Obs. fra Gudbrandsdalen og Dovre. 99 



A. Omegnen af Lillehammer. 



Lillehammers Omegn udgjøres i det Hovedsagelige af 

 Faabergs Præstegjæld. Den sydlige Grændse er i det Føl- 

 gende ansat i en Afstand fra Byen af omtrent 3 ^lile, eller i de 

 øverste Dele af Ringsaker og Biri Præstegjælde. Paa den 

 østlige Side nordover indtil Loiigens Udløb, umiddelbart 

 ovenfor Byen, hæver Landet sig raskt opad i en Høide af 

 et Par Hundrede Fod over Mjøsspeilet (410' o. H.), livor- 

 paa en kort Flade udbreder sig, hvor de fleste Gaarde og 

 Byen selv er behggende; denne begrændses atter af den 

 skovklædte Aasryg, som efterhaanden gaar over i de lavere 

 Høifjelde af omtrent 3000 Fods Høide, der udbrede sig 

 jevnt indover mod Østerdalen. Paa den vestre Mjøsbred 

 ere Siderne steilere, og stige uden synderhg Af bry deise 

 op til omtrent 2000 Fod, da de gaa over i lignende Høi- 

 fjelde, som paa den anden Side. Denne Egnens store 

 Hældning nedad bevirker, at Elve og Bække næsten over- 

 alt have et fossende Løb, og forhindrer alt Vand fra at 

 stagnere; af denne næsten fnldkomne Mangel paa Damme 

 og stillestaaende Vande følger, at Slægterne Lemna, Spar- 

 ganium og Fotamogcton saagodtsom ganske savne Re- 

 præsentanter i Egnen. 



Som Egnens nordlige Yderpunkter kunne ansees Faa- 

 bergs Grændse mod Øiers Prgd. eller Gudbrandsdalens 

 første 2 — 3 Mile, samt den sydhgste Del af Sidedalen 

 Gausdal. I sit nederste Løb er Longen omgivet af store 

 sandige, af dens Opskyluinger dannede Fläder, der dels 

 ere bevoxede med tæt Granskov, blandede med enkelte 

 Afdelinger kjæmpemæssige Furutra^er, dels danne store 

 udyrkede Moer eller nøgne, med Myricaria og Salix daph- 

 noides bevoxede Øer og Strande, saasom i Gausas Mun- 



