Zool.-ßot. Obs. fra Giidbraudsdalen og Dovre. 101 



afvexle med frodige Udenge. Allerede i Graiiskovens midtcrsto 

 Dele begynder Vegetationen at antage et subalpinsk Præg, 

 hvilket forøges ved enkelte ægte Aljoevæxter, saasom Ba- 

 nunculiis liypcrhoreus, der her stige ned til Steder, der 

 ligge ikke ubetydeligt under Grændsen for deres egentlige 

 verticale Udbredelse. Denne Del af Skoven er et fortrin- 

 ligt Hjem for den ejendommelige Garrulus infaustiis, der 

 her forekommer yderst talrigt paa denne dens mest yndede 

 Localitet. Paa det Sted, hvor endehg Skoven ophører, frem- 

 byder sig det særegne Forhold, at Granen danner den 

 øverste Trægrændse, idet Birkeskoven paa en lang Stræk- 

 ning er ganske forsvnnden. Granskoven, som her gaar 

 umiddelbart over i Vidieregionen, støder lige op til Never- 

 fjeldets Fod, og beklæder dets nederste Skraaninger med 

 de sidste forkrøblede Buske. Vegetationen er paa disse 

 Steder temmehg fattig, og frembyder kun fa a Planter af 

 nogen Interesse; en Undtagelse dannes af den mærkelige 

 Lichen, som blev opdaget netop i de ovenfor nævnte for- 

 krøblede Granbuske af Forstmester Normann, og af ham 

 beskreven under Navnet Thohirna dissimilis; i afvigte 

 Sommer blev den sammesteds indsamlet i Mængde af 

 Forstmester Barth. Hvad Dyrelivet angaar, synes Forhol- 

 det for Fuglefaunaens Vedkommende at stille sig noget 

 gunstigere, idet de talrige Søer ved Nordsæteren og Pieens- 

 sæteren ved Neverfjeldets Fod ere om Sommeren vel for- 

 synede med Svømmefugle og Vadere af flere Slags; selv 

 Grus cinerea trælfes uagtet den ringe Afstand fra Dalen 

 her ikke sjeldent rugende paa de omkringliggende Myr- 

 strækninger. Mod Vest er Egnens Grændse, hgesom paa 

 Østsiden, ansat i et Par Miles Afstand fra Dalbunden. 



