Zool.-Bot. Obs. fra Gudbrandsdalen og Dovre. 131 



de over den hele Fjeldstrækning mer eller mindre hyppige 

 Antliiis pratcMsis, Eniberisa scJiocniclus, Ifotacilla alba og 

 flava, Turdus torqiiatus, Saxicola OenantJie, Hirundo nr- 

 hica og nistica, Sylvia TrocJiiUis, Corviis Corax og Comix, 

 Falco tinniincidus, Cncidus canorus, samt Lagopus sidjal- 

 pina. Et Rede af Motacilla flava indeholdt den 2den Juli 

 smaa Unger: det første Æg blev antaget at være lagt den 

 8de Juni. 



4. Kvien-Fjeld i Ringøbo. 



Kvien er et temmelig isoleret Fjeldknippe, hvis højeste 

 Top naar en Højde af 4500' o. H. Mod Syd er Fjeldet 

 begrændset af Højsletten Kongsvangen, der paa den søndre 

 Side sender sine Vande gjennem Tromsa til Gudbrands- 

 dalen, og paa den østre, gjennem den sumpige og øde 

 Samdalen, ned til Imsjøen, der atter gjennem Imsa fly der 

 ud i Glommen. Paa det egentlige Kvien savnes næsten 

 al phanerogam Vegetation, idet kun ved Bredderne af 

 Bækkene en Smule Grønt kan trives, medens Fjeldtoppene 

 selv og de vidtløftige Flyer, der forbinde disse, ere dæk- 

 kede af et ensformigt gulagtigt Lichentæppe. 



I disse Trakter har Vildrenen (Cervus Tarandus) et 

 yndet Opholdssted, og ingen Sommer gaar hen, uden at 

 større eller mindre Flokke have sit Tilhold og blive ja- 

 gede paa Kvien. Over Kongsvangen trænge de ned til de 

 øverste Gopholsætre paa Grændsen af Øiers Præstegjæld, 

 men endnu sydligere forekomme de ikke, uden tilfældigt. 

 Førend endnu Sætrene om Sommeren ere blevne be- 

 boede, besøge de i store Flokke de indhegnede Sæterløkker, 

 og selv efter Beboernes Ankomst vedblive de endnu i nogen 

 Tid at indfinde sig paa disse overflødige Græsgange. 

 Det var et stolt Syn paa en af Kviens højeste Toppe 

 at se en Flok af de store brune Dyr hvilende sig 



9* 



