164 Eik. F. Stalsberg. 



kun lidet og den aarlige Produktion blev derfor alligevel ube- 

 tydelig. Omdannelse af Rujern til Stangjern i Herder var 

 forøvrigt den almindeligste Methode, men Produktionsmængden 

 blev hellerikke herved synderligt stor; Raffinationen af Ru- 

 jernet, der ofte var nødvendig, forvoldte Tab af Brændsel og 

 Jern, og det første, der maatte være Trækul, gjorde ved sin 

 uophørligt stigende Pris i mange Egne Processen stedse dyrere 

 og dyrere*), indtil den — ligesom Masovndriften med Trækul 

 — fleresteds tilsidst endog blev umulig. Paa et Stangjern 

 med bestemte Egenskaber kunde man desuden aldrig paa 

 Forhaand gjøre sikker Regning. 



Naar undtages den mere blot leilighedsvise og høist 

 ufuldkomne Tilvirkning af Staal direkte af Jernertserne, var 

 Herdferskning af Rujern den eneste Maade, hvorpaa man frem- 

 stillede de forskjellige Staalsorter; men det viser sig ofte selv 

 meget længere frem i Tiden kun at have været Tilfældets 

 Verk, enten man fik Stangjern eller Staal, og et jevnt, ens- 

 artet Produkt opnaaedes ikke uden en omhyggelig og vidt- 

 dreven Sortering, der stundom kun levnede lidet Staal tilbage. 

 Processen var ellers, sammenlignet med Nutidens, især livad 

 Kulforbruget angaar, endnu ufordelagtigere end Stangjernfersk- 

 ningen. I England var man vistnok allerede da ifærd med 

 at producere saavel Cement- som Støbestaal til finere Brug, 

 men begge Dele endnu i for ringe Mængde til at kunne for- 

 tjene særdeles Omtale. 



Naar vi nu i det Følgende bruge Ordene Forbedring eller 

 Fremskridt, da maa disse, som det næsten følger af sig selv, 

 ikke forstaaes udelukkende saaledes, at de alene skulle sigte 

 til Forandringer, der ogsaa i Virkeligheden have givet et 

 ubetinget „bedre" Produkt. Vi anvende dem ialmindelighed 



*) I England kostede Stangjern indtil 550 fr. og i Franl^rig 600 

 —820 fr. pr. 1000 Kgr. 



