Udsigt over Jerntil virkningen. 169 



1. Anvendelse af forkullet mineralsk Brændsel. 



Saalænge Masovndriften gik for sig alene ved Trækul 

 og saalænge den altsaa saagodtsom var afhængig af den 

 nærmeste Egns Skovrigdom, maatte dels mangt et rigt 

 Jernmalmleje blive liggende til kun liden Nytte, dels 

 kunde et betydeligere Behov af Jern ikke eller kun høist 

 vanskeligt i Længden skaffes tilveie; en udvidet Produktion 

 vikle, selv om nogen Tid gik hen, alligevel tilsidst i man- 

 gen en Egn foraarsaget Mangel eller altfor høie Priser 

 paa Kul og dermed tilintetgjort sig selv, saameget mere 

 som samtidigt ogsaa andre Grunde stedse sterkere og 

 sterkere medvirkede til Skovenes Udtynding. England 

 med sin Rigdom paa Jernmalme og sin tidhgt store Jern- 

 produktion begyndte først at føle Trykket af Skovenes 

 Aftagen, og allerede under Dronning Elisabeth blev ud- 

 stedt strænge Lovbestemmelser for, at i Uere af Landets 

 Egne ikke maatte fældes Skov til Kulbrænding for Jern- 

 verker, saavelsom Forbud mod, at nye Verker anlagdes i 

 visse Grevskaber. Opmerksomheden rettedes derfor ogsaa 

 forlængst paa dette Lands rige Stenkullag, hvori man 

 haabede at finde en Erstatning for de udhuggede Skove. 

 Fra det syttende Aarhundredes første Snes Aar finde vi 

 saaledes Patenter paa Smeltning af Jernmalme med Sten- 

 kul. I Begyndeisen gik det dog daarligt med de i denne 

 Retning austillede Forsøg, der — saavidt det kan skjøn- 

 nes af de gamle og utydelige Beskrivelser — bleve ud- 

 førte saavel med raa Stenkul som med Koks; i begge 

 Tilfælde vare sandsynligvis Blæseindretningerne for svage, 

 ikke at tale om, at Brugen af raa Kul forudsætter Betin- 

 gelser, som først vort Aarhundrede har kunnet opfylde. 

 Koksbrændingen var ufuldkommen og Indvirkningen af 



