178 Rik. F. Stalsberg. 



meget; enhver anden Forandring eller Forbedring vilde 

 her været frugtesløs uden denne som Grundlag. Det er 

 paa dette Grundlag — paa Koksrujernet og gjennem dette 

 paa Stenkulstangjernet og -staalet — at vor Tids storar- 

 tede Industri og tekniske Virksomhed har kunnet svinge 

 sig op til en for ei længe siden neppe anet Høide; derfor 

 have vi troet her ikke at burde lade det uberørt. 



Kun i kvalitativ Henseende har Koksrujernet maattet 

 finde sig i at staa tilbage for Trækulrujernet; det er 

 næsten altid noget urenere, iiavnlig mere silicium- og 

 svovlholdigt. I Begyndeisen var denne Indflydelse paa 

 Rujernet temmeHg merkelig og den derved fremkaldte 

 Fordom har været ei alene den stærkeste Hindring for 

 en hurtigere Almenanvendelse af Koks, men ogsaa un- 

 dertiden for Forbedringer derved. Det synes nemlig vir- 

 kelig, som om man havde faaet den Tro saa fast i Hove- 

 det, at Koks nødvendigvis maatte give et daarhgt Jern, 

 at man ikke saa sjelden var lidt ligegyldig saavel i Val- 

 get af Stenkul som i andre Punkter. At der af mange 

 Malme, som det tidh'gere ei havde lønnet sig atforsmelte, 

 ikke kunde fremstilles et godt Rujern, var Noget, der 

 ialfald ikke burde lægges Koksene tillast, ligesaahdt som 

 senere Følgerne af en overdreven Anvendelse af varmt 

 Blæst. Allerede for fireti Aar siden, altsaa endnu i Koks- 

 masovn driftens Barndom paa Fastlandet, finde vi dog og- 

 saa den Mening og Erfaring udtalt, at der af gode Ertser 

 og med renere (svovl- og askefri) Kokssorter kan gjøres 

 Regning paa et upaaklagehgt Produkt, naar Ilyttomanden 

 forresten opfylder sin Pligt, og det har siden tilstrække- 

 ligt vist sig, at det ved en med Omhu drevet Masovnpro- 

 ces virkelig er muligt at fremstille et Koksrujern, der kun 

 giver Trækulrujernet lidet efter i Godhed. Og vil end 



