186 Eik. F. Stalsberg. 



i 1843 — Forsvarere i Belgien. Allerede i længere Tid 

 har man i Egnen om Lüttich kun brngt den som Hjælpe- 

 middel mod slet Ovngang, og beholder man den endnu 

 ved Couillet, saa er det dog alene fordi man betragter 

 den som et indirekte Middel mod Svovlet. Erfaring har 

 imidlertid lært, at varm Blæst (omkring 200*^ C.) ei for- 

 mindsker Rujernets Gehalt af Svovl, men tvertimod i visse 

 Tilfælde (Koksrujern) snarere forøger den. Den giver 

 Anledning til uregelmæssig Nedgang af Sætterne og til 

 en ufuldstændig Forberedelse af Beskikningen; Heden 

 koncentrerer sig for sterkt i Ovnens nedre Del, hvorved 

 Reduktionen kan komme til endnu ikke at være fuldendt, 

 før Smeltning indtræder. Vistnok kan ved varm Vind, 

 anvendt ved Drift paa Jern for Stangjernprocessen, op- 

 naaes en Brændselbesparelse, men denne bliver igjen op- 

 hævet ved det større Tab, man lider ved Afgangen under 

 Ferskningen og ved at erholde et daarligere, især silici- 

 umholdigt Stangjern." 



Det viser sig saaledes heraf, at Brugen af varm Blæst 

 igjen var saagodtsom ganske opgivet en Tid i Belgien. 

 Samme Skjebne fik der, rigtignok mere enkeltvis, ogsaa 

 paa andre Steder, hvor den var blevet indført, tildels 

 endog uden nogen tilstrækkelig Grund. Man fældte Døds- 

 dommen over den, fordi man der, hvor Anvendelsen først 

 fandt Sted, overskred de rette Grændser og gjorde Mis- 

 greb; man sluttede fra det Specielle til det Almindehge. 

 Den herved fremkaldte ugunstige Mening stillede sig da 

 naturligvis skrækindj agende iveien for en rask Udbredelse. 

 Endnu i 1847 finde vi saaledes i Frankrig Antallet af 

 Masovne med kold og varm Blæst at forholde sig som 

 445 til 178. 



Meningerne bleve dog i Belgien som andetsteds gun- 



