206 Eik. F. Stalsberg. 



ingen ulemper følt deraf, ligesaalidt som ved at anbringe 

 flere større i forskjellige Høider. 



Dybden, hvori Gasen kan oj^fanges uden nogen egent- 

 lig Skade for Masovngangen, er — som Erfaring har 

 lært — meget forskjelHg. Medens man fleresteds (saale- 

 des ogsaa i Sverige) har kunnet gaa saa langt ned som 

 til 14 — 16 Fod under Gigten uden at spore den ringeste 

 ufordelagtige Indvirkning paa Processerne i Masovnens 

 øvre Del, saa har en saadan andre Steder givet sig til- 

 kjende allerede, naar Gasen er blevet opsamlet i en gan- 

 ske ringe Dybde; det afhænger af Ovnens Form, Beskik- 

 ningens Beskaffenhed , Vindmængden — kort sagt den 

 hele Ovngang. Derfor mislykkedes ogsaa i Begyndeisen 

 saa mangt et Forsøg, fordi man troede, at det Forhold, 

 der passede for en Ovn, ogsaa maatte kunne overføres 

 paa en anden; man kom derved i Kolhsion med Mas- 

 ovnens Gang, der dog i ethvert Fald er og maa være det 

 Væsentlige, hvorfor andre Hensyn maa vige. 



Det Held, der kronede du Faur's Forsøg (om han 

 end maatte afstaa fra den Anvendelse af Gigtgaserne, han 

 nærmest havde til Hensigt), vakte almindelig Opmerksom- 

 hed saavel over Tydskland som andre Lande, fornemme- 

 lig i Frankrig. Det vårede ikke længe, inden Gigtgaserne 

 overalt paa det europæiske Fastland anvendtes til for- 

 skjellige Øiemcd. Kun i England skjænkede man Sagen 

 liden eller ingen Opmerksomhcd før i 1845, da man an- 

 stillede Forsøg ved nogle Anthracitmasovne i Wales, hvor 

 man lod Gasen, der opfangedes kun tre Fod under Gig- 

 ten, uantændt strømme gjennem et Vindvarmningsapparat, 

 til hvilket den saaledes kun afgav sin egen, rigtignok 

 usædvanligt høie Varme (950'^ C); senere har dog ogsaa 

 Gasbenyttelsen paa almindelig Maade fandet Udbredelse 



