216 Rik. F. Stalsberg. 



Gïgtgaserne kun undtagelsesvis fineler Sted, nemlig Staf- 

 fordshire og Skotland. Det er vistnok hertil bemerket, at 

 Gasen trænger til at brænde ved Gigten for derved at 

 bøde paa den Afkjøling, som de her anvendte raa Sten- 

 kul foraarsager i Ovnens øvre Parti; men en saadan Op- 

 varmning synes ikke at kunne blive synderlig virksom, og 

 man fristes snarere til — med Forfatterne af den nyeste 

 Skildring af Jerntilvirkningens Standpunkt i England — • 

 ironisk at udbryde: En dehors du „practical man," pas 

 de salut! En anden Sag er det, at Fordelen maa blive 

 mindre iøinefaldende og merkelig end ellers, naar man 

 som i de anførte Egne paa flere Verker maa bruge Sten- 

 kul, hvis Smaaaffald ikke lader sig forkoke og saaledes 

 er et næsten værdløst Brændsel, der imidlertid godt kan 

 tjene til samme Øiemed som Gigtgaserne; men selv dette 

 Forhold er ingen fuldgyldig Undskyldning. 



4. Anvendelse af uforkuUet Brændsel. 



Enhver Forkulling, enten det nu er af Træ eller Sten- 

 kul, er nødvendigvis forbundet med et større eller mindre 

 Tab af Kulstof; dette finder Sted, selv om Forkullingen 

 foregaar ganske uden Luftens Adgang og i saa meget 

 høiere Grad selvfølgelig, naar denne ikke kan holdes fuld- 

 kommen borte, saaledes som Tilfældet er og maa være 

 ved ForkulHnger i Praxis eller i det Store for metallur- 

 giske Operationer. Medens der ved ForkuUing af Træ i 

 lukkede Ovne eller Retorter kan erholdes indtil 28 pCt. 

 Kul efter Vegt, saa vil man selv ved den omhyggeligste 

 Mileforkulling kun sjelden vinde 25 pCt., i Regelen noget 

 mindre, altsaa for det Første herved tabe en Del (det 

 Brændsel, der behøves til Ophedning af Retorterne. sættes 

 her ud af Betragtning). Deruæst gaar ved Milens Riv- 



