222 Rik. F. Stalsberg. 



Dcnno Afltjøliiig af især den øvre Del af Ovnen var 

 det da fornemmelig, som med sin skadelige Indflydelse 

 pan- liele Processen tidligere stillede sig hindrende iveien 

 for Anvendelsen af nforkullet Træ eller Stenknl. Hvad 

 det første angaar, da maatte der ogsaa tåges Hensyn til 

 de selvfølgeligt betydeligt større Transportomkostninger 

 paa Vedon end paa Kullene, og for de sidstes Vedkom- 

 mende forvoldte desuden snart en Svovlkisgehalt snart en 

 for stor Tilbøieliglied til Sammenbagning til Klumper Van- 

 skeligheder. Begges Anvendelse var desuden forbundet 

 med den Ulempe, at Volumet forandres ved Forkokingen 

 eller Forkullingen, idet Stenkul ved Overgang til Koks i 

 llegelen udvide sit Omfang (sjelden omvendt), medens 

 Veden aftager endog meget i Rumindhold, nemlig selv ved 

 den bedste Forkulling mindst 30 pCt. Herved indtræder 

 let en Forrykning eller Uorden i Sætternes regelmæssige 

 Nedgang og deraf følgende Eaagang. Kun meget rene, 

 gasfattige og i Volum ikke stort foranderlige Stenkul 

 kunde det under de ældre Forholde ved Masovndriften 

 (tidligere end 35 Aar tilbage) være Tale om at benytte 

 med Fordel, og selv det ikke altid. Endnu medens et- 

 hvert Forsøg andetsteds mislykkedes, finde vi derfor raa 

 Stenkul med Held anvendt i Masovnene ved Dowlais og 

 Khymney i Wales, hvor der stod Stenkul til Raadighed, 

 der ved Destillation kun gave 14 — 15 pCt. flygtige Sub- 

 stantser og som derved hverken gav Anledning til nogen 

 stor Aflvjøling eller til en ujevn Nedgang afSætterne; til- 

 dels bidroge ogsaa de let reducerbare Ertser Sit. Det 

 maa imidlertid herved bemerkes, at der dog ogsaa kan 

 gives lidet gasholdige Kul, der af fysiske Grunde ikke ere 

 saa skikkede til i uforkoket Tilstand at paasættes en Mas- 



