Udsigt over Jerntil virkningen. 227 



uheldig L af, — for dette sidste Lands Vedkommende be- 

 merker Perdonnet (1831), at „Anthraciten vanskelig an- 

 tændes, men naar den først er kommet ibrand, udvikler 

 den en saadan Hede, at det er meget slemt at finde Mas- 

 ovnmaterialier, der ikke smelte derved" (?) — , og efteråt 

 man idethøieste havde kunnet tilsætte en ringe Mængde 

 Anthracit til Stenkul- eller især Kokssætterne, lykkedes 

 det i 1838 Mr. Crane ved Yniscedwin i Wales at for- 

 smelte Jernertser med Anthracit alene, idet han anvendte 

 meget varm Vind. Mr. Thomas, der havde deltaget i 

 disse Forsøg, reiste strax over til Pensylvanien, hvor han 

 i Aarene 1838 og 39 prøvede sin Lykke i en oprindehg 

 for Trækul bygget Masovn; Vindens Mængde og Pression 

 var dog for ringe. Det følgende Aar havde han færdig 

 en egen Anthracitovn af store Dimensioner, der tilførtes 

 4,000 Kbf. Blæst af 4 Punds Tryk paa Kvadrattommen i 

 Minuttet. Nu viste sig MuHgheden af at kunne benytte 

 de Forenede Staters store Anthracitrigdom i Masovne paa 

 det Tydehgste godtgjort, og endnu bedre gik det, eftersom 

 Blæsemaskinerne bleve kraftigere. Man har nu Ovne paa 

 60 Fods Høide, der med en Vindtilførsel af 10,000 Kbf. 

 pr. Minut under 8 — 9 Punds Tryk paa Kvadrattommen 

 producere indtil 12,000 Tons Rujern om Aaret. Blæsten 

 opvarmes (siden 1846) af de i rigehg Mængde forhaanden- 

 værende Gigtgaser til en Temperatur af 300^ C. eller 

 derover. Hvilket Opsving Brugen af Anthracit gav de 

 Nordamerikanske Staters Jern tilvirkning, kan sees deraf, 

 at der allerede i 1854 produceredes 300,000 Tons Anthra- 

 cit-Rujern og i 1860 var Mængden deraf gaaet op til 

 500,000 Tons eller Halvparten af den samlede Rujernpro- 

 duktion; Antallet af Anthracit-Masovne var da omkring 150. 

 Foruden i Nordamerika anvendes Anthracit i ikke saa 



15* 



