TJdsigt over Jern til virkningen. 231 



ning nærmer sig Stenkullenes Destillationsprodukter, ial- 

 mindelighed ikke ere synderlig virksomme Reduktionsmid- 

 ier, da de forflygtige ved en lav Temperatur ; at de sidste 

 tildels kræve en meget høiere Temperatur for at kunne 

 danne sig end for i færdig Tilstand at kunne forflygtige, 

 er vistnok saa, men derved, at de ved sin Dannelse ab- 

 sorbere saamegen Varme, modvirke de uophørligt en i læn- 

 gere Tid varende sterkere Ophedning af Malmstykkerne, 

 og i ethvert Fald vil det kun blive de tilslut undvigende 

 Gasarter, der kunne komme til at virke med ved Reduk- 

 tionen. At dette forholder sig saa, viser ogsaa den lige- 

 fremme lagttagelse af Ebelmen, som vi ovenfor omtalte 

 og som tillige godtgjør, at Destillationen, naar Tempera- 

 turen endeHg er bleven høi nok for Reduktionen, foregaar 

 langt raskere end denne. De ved Destillationen eller For- 

 kullingen i Masovnen udviklede gas- og dampformige For- 

 bindelser ville derfor ikke komme selve Masovnprocessen 

 tilgode i en saadan Grad, at deraf skulde følge mere end 

 nogle faa Procenters Formindskelse i Kulforbruget, og de 

 have kun forsaavidt nogen særdeles Interesse, som de 

 forøge Mængden af brændbar Gigtgas, medens de rigtig- 

 nok ogsaa, hvor det gjælder Ved (og Torv), gjøre denne 

 meget vandholdigere. I den rigeligere Anledning til Be- 

 nyttelsen af Gigtgaserne ligger da en anden, ihvorvel 

 endnu liden. Grund til den iagttagne Brændselbesparelse. 

 Den væsentligste Mon skriver sig følgelig fra et større 

 Udbringende af Kul eller Koks. Naar Forkullingen fore- 

 gaar i selve Masovnen, ville Forholdene omtrent blive de 

 samme som ved en Forkulling uden Luftens Adgang, idet 

 den Gasblanding, der omgiver det raa Brændsel, ingen fri 

 Surstof indeholder og helleringen Forbindelse, der ved saa 

 lav en Temperatur kan afgive Surstof til de sig dannende 



