Udsigt over Jerntilvirkningen. 237 



en Nøiagtighed af enkelte Grader. Ved Trækulovne var 

 Rasten tildels meget flad, dels for, naar Ovnene vare lave, 

 at opholde Beskikningeu og hindre den fra for hurtigt at 

 rykke ned i Stellet, dels ogsaa for ved svag Blæst at 

 gjøre Beskikningssøilens Modstand mod denne saa liden 

 som mulig. I Ovne med faste Kul, især Koks, og kraf- 

 tigere Blæst vilde derimod en flad Rast kun forvoldt 

 Ulemper, hvorfor Heldningen her var omkring 60 — 65 

 Grader; videre gik man nødig, fordi da Trykket i Stellet 

 blev for stærkt. 



Gigten var gjerne meget trang i Forhold til Kulsæk- 

 ken, og kun sjeldnere vovede man at anvende en Gigt- 

 diameter, der oversteg 7^ — V3 af Kulsækkens; blot und- 

 tagelsesvis gik man alt dengang noget længere eller til 

 Halvparten af dennes Diameter. Medens saaledes oftere 

 Ovne med 11—12 Fods Kulsæk havde en Gigtaabning paa 

 kun 18 — 24 Tommer, saa var det sjeldnere at se Ovne 

 med 4 — 6 Fods Gigt; selv ved større Koksovne traf man 

 ikke ofte det sidste Forhold. Den almindeHge Mening 

 var, at en trang Gigt maatte til for at koncentrere Heden 

 bedre i Ovnen og saaledes nytte denne bedre ved Reduk- 

 tionen og Forvarmningen ; det antoges tilHge, at den større 

 Spænding, som de opstigende Gaser erholdt ved Gigtens 

 Indsnevring, havde en gunstig eller endog undertiden nød- 

 vendig Indvirkning paa Reduktionen og tildels ogsaa paa 

 Karbonisationen. Det ansaaes endelig bekvemmest for 

 Paasætningen af Malm og Kul, at Gigtaabningen var 

 trang, da man derved havde det bedre i sin Magt at faa 

 den jevnt udført. 



Masovnenes Høide erholdt alt tidhgt det Meste af 

 den Forøgelse, der senere er blevet den tildel, og allerede 

 i Midten af det tredie Decennium havde enkelte Trækul- 



