238 Eik. F. Stalsberg. 



ovne naaüt en Høide, der senere kun imdtagelsesvis er 

 overskredet, nemlig 35 til 40 Fod, og hvortil ogsaa de 

 især til Steiermark indskrænkede Blauöfen — eller Ovne 

 uden egentlig Stel og med lukket Bryst — alt liavde 

 nærmet sig^ raaaske endnu tidligere ; ogsaa Koksovne havde 

 allerede da den Høide, som fremdeles er den sædvanlige. 

 Med de horizontale Dimensioners Udvidelse var det deri- 

 mod hidtil paa enkelte Undtagelser nær gaaet langsom- 

 mere. Man indrømmede vistnok. at f. Ex. et trangt Stel 

 ofte gav Anledning til Dannelsen af et siHciumrigt Rujern, 

 eller at en omfangsrigere Skakt ifølge Erfaringen ligesom 

 syntes at kunne rumme mere Varme og bedre benytte 

 Brændmaterialet eller de deraf udviklede Gaser ; man ind- 

 rømmede, at det vilde være fordelagtigere i mange Til- 

 fælde at udvide Ovndimensionerne og samtidigt forøge 

 Blæsemaskinernes Virkning. Men dels manglede der Mod 

 til at bryde med Vane og Fordom, dels — og det især 

 — havde mange Verker kun liden Anledning endnu til at 

 forøge Drivkraften for sine Maskiner, da udenfor England 

 Andet end Vandkraft endnu kun var lidet kjendt og denne 

 man gengang var knapt nok tilmaalt. Lidt havde man 

 vistnok tøiet sig, men i Midten af Aarene Tyve holdt man 

 dog fremdeles i Regelen fast paa den dobbelt keglefor- 

 mige Typus med et indknebet Stel som „den naturhgste 

 og hensigtsmæssigste Form" for en Masovn. 



Under det hurtigt tiltagende Brug af Koks saavelsom 

 fornemmelig af kraftige med Damp drevne Blæsemaskiner 

 havde man dog endehg i England faaet Lyst til virkelig 

 at foretage Forandringer i den saa længe stereotype Mas- 

 ovnform og navnhg at udvide Stellet; dette fandt snart 

 Efterligning andetsteds. I Wales og i Skotland begyndte 

 man tidligt, rigtignok ganske enkeltvis, at udelade den 



