üdsigt over Jerntilvirkningen. 261 



end mangt et andet Verks Malme og Tilslag, og paa 

 Forhaand at dømme ethvert Slagjern for ubrugbart elJer 

 daarligt, er at gaa vel vidt. Den nyere Tids Erfaring 

 har godtgjort det lidet Berettigede i en saadan ubetinget 

 Skræk for det berygtede Jern af Slagger; det kommer an 

 paa, hvordan man steller sig idethele. 



Efteråt man allerede i Begyndeisen af det forrige 

 Aarhundrede havde prøvet paa at udvinde de i Slaggerne 

 indsluttecle Jernpartikler ved Pukning og Vaskning (Han- 

 nover, Steyermark), førsøgte man i Sverige omkring 1740 

 uden Videre at tilsætte Slag fra Ferskningsprocessen til 

 Masovnbeskikningen; men der fulgte en træg Smeltning, 

 en jernrig Slag og et mindre godt Rujern. Mellem 1780 

 og 90 prøvede Garney og Stockenstrøm i Sverige og Fin- 

 land paa at forsmelte Fersk- og Sveisslagger for sig alene 

 i egne smaa Ovne paa Stangjernslupper; Ovnene havde 

 kun en Høide af 6 Fod og en Vidde af 10 — 18 Tommer. 

 Men man vandt kun en mindre Del (16— 20 pCt.) afSlag- 

 gernes Jerngehalt og Kulforl)ruget var temmelig stort, 

 idet der til 1 Skpd. Luppejern medgik 26 — 27 Tønder 

 (à 6,3 Kubikfod) Kul. Omtrent samme eller endnu uhel- 

 digere Resultat kom man til i Schlesieu ved at anvende 

 den svenske Methode, idet man kun udbragte 19 pCt. af 

 Slaggen som Luppejern med 44 Vg Kbf. Kul pr. Centner, og af 

 dette kun med 47 pCt. Afgang Stangjern, saa at Udbringendet 

 af færdigt Jern kun blev vel 10 pCt. med 106 Kbf. Kul pr. 

 Centner. Ovne af saa liden Høide maatte ogsaa være mindre 

 passende, da der vel kunde ske en Sammensintring i Skak- 

 ten, men kun ringe R.eduktion finde Sted. Følgen blev, 

 at man begge Steder igjen opgav en saadan Tilgodegjø- 

 relsesmaade og atter tog fat paa Forsøgene med at til- 

 sætte Slaggerne paa Masovnen. I Begyndeisen gik det 



