IL S t an gjemet. 



Endskjønt den ældste Maade at vinde Smedejern paa 

 — den ældste tillige, hvorpaa Jern ialmindelighed er til- 

 virket — nemlig direkte af Malm, stod i Ey for at levere 

 et rent og seigt Produkt, saa var den dog forstørstedelen 

 forladt ved forrige Aarhundredes Slutning. Hvilken af de 

 noget afvigende Methoder man saa end fulgte, saa havde 

 man det kun sjelden i sin Magt paa Forhaand at kunne 

 bestemme Jernets Egenskaber, og man fik som oftest en 

 Blanding a f Jern med mere eller mindre virkehgt Staal, 

 der maatte sorteres og kun ved en gjentagen Udsveisning 

 kunde berøves det Meste af sinHaardhed. Fremstillingen 

 af Stangjern paa denne Maade var desuden forbundet med 

 sterk Jernafgang og stort Kulforbrug saavelsom med Tids- 

 spilde; selv den i økonomisk Henseende fordelagtigste 

 Methode, den saakaldte "Franske Luppeferskning i en „forge 

 Catalane," stiller sig dog ulige uheldigere end den indi- 

 rekte Stangjernferskning afRujern. Endog henimod Aaret 

 1840 eller endnu senere medgik der saaledes i de franske 

 Pyreneer til 100 Kilgr. Jern 300—340 Kilgr. Trækul og 

 100 Kilgr. færdigt Smedejern kostede Fabrikanten 40 — 42 

 fres., hvoraf mere end Halvparten blot for Kul; Arbeids- 



