Udsigt over Jerntilvirkinrigen. 279 



i Løbet af denne Tid givet dem en noget lettere og simp- 

 lere Bygning, forsaavidt man dannede dem af tykke Jern- 

 plader, der indvendigt foredes med et 9 — 10" tykt Lag af 

 ildfaste Stene. Herden eller Ovnbunden gjordes ligeledes 

 af en Støbejernsplade, hvorpaa lagdes 8 — 10" Sand, der, 

 naar den første Gang benyttedes, blev overstrøet med et 

 tyndt Dække af pulveriseret Ferskslag, der bragtes til at 

 sintre sammen, før Rujernet sattes ind; under Bundpladen 

 var der Luftcirkulation for at holde den afkjølet. Paa en 

 saadan Herd puddledes, som anført, Rujernet uden noget- 

 somhelst Tilslag af oxyderende Substantser, idet for en 

 Del Luften, der strøg over Jernet under Nedsraeltningen, 

 men især den derved dannede Jernoxydoxydulforbindelse 

 tjente til at oxydere Kulstoffet og de øvrige fremmede 

 Bestanddele. Processen kaldes enten Sand- eller — da 

 Mængden af den dannede Slag kun var liden — Tørpud- 

 dling. Paa denne Maade kunde alene passende Sorter 

 hvidt, enten lige af Masovnen kommende eller raffineret 

 Rujern ferskes; Processen gik ialmindelighed hurtig for 

 sig og saavel paa Grund heraf, som af den ringe Berø- 

 relse og rensende Indvirkning af Slaggen paa Jernet, blev 

 det paa Sandherd puddlede Stangjern gjerne af mindre 

 god Kvalitet, naar ikke et meget rent Raffinatjern anvend- 

 tes. Sandherderne vare desuden vanskehge at holde istand; 

 under Arbejdet i Ovnen blev Herdmassen hist og her let 

 oprevet og desuden sterkt angrebet af det oxyderede Jern, 

 hvorfor Reparationer raaatte hyppigt foretages, og det 

 ugenthge Udbytte derved formindsket. Man søgte derfor 

 at undgaa Brugen af Sandherd. I 1818 finde vi første 

 Gang anvendt Ovne med Jernherd, kun bedækket af et 

 nogle Tommer højt Lag af sammensmeltede Ferskslagger, 

 der saaledes danner det egentlige Underlag for Rujernet, 



