Uclsigt over Jerntilvirkningen. 317 



nyttet clisse Kemikcres Analyser som Grundlag for en 

 tlieoretisk Belysning af Pncldlingsprocessen, gaar (Berg. ii. 

 h. Zeit. 1S5S S. 13) endnu videre, idet han mener, at 

 Grafiten først forbrænder til Kuloxyd og at der umiddel- 

 bart derpaa følger en delvis Udskillelse af dette (saavel- 

 som andet i Ovnen værende) Kuloxyds Kulstof ved Jernet 

 saaledes som ved det bekjendte Stammer'ske Experiment*). 

 Begge disse Forklaringer indeholde, som det af flere 

 Grunde vil være klart, ingensomhelst Rimelighed; der 

 reiste sig derfor ei alene Indvendinger mod disse, men 

 ogsaa Tvivl paa Analysrns Rigtighed, forsaavidt som Prø- 

 verne af en eller anden Grund ei skulde have været et 

 Udtryk for Kujernets midlere Sammensætning. Hvor van- 

 skelige end saadanne Prøver ere at erholde med fuld Nøi- 

 agtighed, saa har dog Tvivlen været ubeføiet; saavel 

 Drassdo som Lan have fundet det Samme, den Sidste 

 endog en Forøgelse fra 3,98 til 5,30 pCt. Den sandsyn- 

 ligste Forklaring er den, at Kulstoffets Forøgelse kun er 

 tilsyneladende eller rettere relativ, foraarsaget nemhg ved 

 den sterke Oxydation saavel af Jernet som dettes øvrige 

 Bestanddele. Naar Jernet ved Oxydationen aftager og 

 Kulstoffet ialmindelighed, især dog Grafiten — saaledes 

 som baade Erfaring og direkte Experimenter have vist — • 

 ikke angribes synderligt blot ved Luftens Lidvirkning, 

 altsaa under Nedsmeltningen paa det Nærmeste ikke for- 

 andrer sit Mængdeforhold (absolut), saa er det klart, at 

 det efter Smeltningen tilbageværende Eujern maa opvise 

 en større Gehalt af Kulstof. At Oxydationen af Jernet 

 under en Puddlingsproces kan være betydelig, viser et 

 Tilfælde (Berg. u. h. Zeit. 1860 N. 5), ved hvilket en Kob- 



'■) Om hvis Fuldgyldighed vi forøvrigt nære en Smule Tvivl, 



