318 Eik. F. Stalsberff. 



O' 



bergehalt hindrede Ferskningen, saa at Jernet maatte 

 stikkes ufersket ud efter 3 Timers Forløb; i hver Time 

 var da gjennemsnitlig oxyderet 53 ^ Jern. En Beregning 

 af Calvert og Johnsons Talstørrelser tyder hen paa, at 

 ved den af disse Herrer forfulgte Procès Oxydationen ved 

 Nedsmeltningens Slutning maa have naaet op til henimod 

 20 pCt. af Jernet (nemhg 40 Pund af den hele Indsats 

 paa 224 Pund, naar Afgangen sættes til 15 pCt.). 



Samtidig med Kulstoffets Forøgelse er dernæst Gra- 

 fiten gaaet over til kemisk bundet Kul, saaledes som og- 

 saa andre Undersøgelser enstemmigt vise (deriblandt til- 

 lige afBotischew for Herdferskningens Vedkommende, om 

 end her mindre hurtigt, Øster Zeitsch. 1862 N. 29). Heraf 

 saavelsom af Forholdet med Siliciumet kommer det da 

 nærmest, at ved Slagpuddhngen Raffinationen i Regelen 

 bliver overflødig, idet hele Nedsmeltningsperioden egentlig 

 er at betragte som en saadan. Denne Omdannelse af 

 Grafit til kemisk bundet Kulstof søger Drassdo o. A. at 

 forklare derved, at Silicium idetheletaget synes at hindre 

 det sidstes Optræden og at Omdannelsen saaledes fore- 

 gaar hurtigt og samtidigt med Siliciumets Udskillelse af 

 Rujernet. Lan derimod mener (Ann. des Min. 5 ser. T. 

 XV. p. 120), at smeltet Rujern, der ei er mættet med 

 Kulstof, under Indvirkning af Surstof — paa en lignende 

 Maade som naar det (efter Karsten og St.-Claire Deville) 

 paavirkes af Svovl og Klorkulstof — har en stor opløsende 

 Kraft for Grafit, der selv kun har nnge Affinitet til Sur- 

 stof. Rammelsberg synes cndehg uden Videre (Chem. 

 Metallurgie, S. 98) at antage alt smeltet graat Rujern i 

 høi Temperatur for „homogent, altsaa hvidt Rujern." Ved 

 Tørpuddlingen og Herdferskningen gaar nu en saadan 

 Forandring med Kulstoffet meget langsomt for sig, saa at 



