Udsigt over Jerntilvirkningen. 329 



er Formindskelsen af Brændselforbruget. Er end enfuld- 

 stændig Theori for Staalcementeringen rykket Maalet 

 nærmere, saa er den dog ikke aldeles tilfredsstillende 

 klaret, ligesaalidt som den Strid endnu er endt, der i 

 mere end femti Aar er ført om Staalets Konstitution ial- 

 mindeligbed og som ved Binks's (1857) og især Frémy's 

 Paastande om et „fer azoto-carburé" siden 1861 bar faaet 

 ny Næring. De mange Recepter, hvormed man til for- 

 skjellige Tider bar troet at skulle kunne forbedre eller 

 paaskynde Cementationen, bave som oftest snarere vist 

 sig at være tilskade for et jevnt og godt Staal og kun 

 anvendeHge idetbøieste ved Staal af ringere Kvaliteter. I 

 England medtager saaledes Cementationen nu ligesaa lang 

 Tid som for flere Decennier siden. — De tidligst brugte 

 Ovne rummede kun fra 10 til bøist 100 Cent. Jernstænger; 

 senere udvidede man dem lidt efter lidt for at spare 

 Brændsel, saa at de omkring 1840 i England rummede 

 indtil 40,000 Kgr. (Ann. d. Min. 4 sér. T. III. 1843, p. 

 591). Følgen blev dog, at man ved saa store Dimensioner 

 bavde vanskeligt for at opnaa en jevn Temperatur gjen- 

 nem bele Ovnens Indbold, og man fik et uensartet Staal, 

 der for en stor Del maatte cementeres om igjen. Derfor 

 er man atter vendt tilbage til mindre Dimensioner, og i 

 Yorksbire, der vel kan kaldes Staalcementationens Hoved- 

 sæde, ansees fornærværende et Kvantum af 16 — 18 Tons 

 at være det mest passende; over dette gaar man heller- 

 ikke paa Fastlandet i Regelen — i Sverige omtrent samme 

 Maximum — , og man behandler snarere mindre Partier 

 ad Gangen. Medens man derfor paa denne Maade ikke 

 bar kunnet gjøre Regning paa nogen merkelig Besparelse 

 i Brændselforbruget, bar man søgt en saadan især ved 

 forbedrede Ildsteder og ved idetbele at indrette Ovnene 



