340 Rik. F. Stalsberg. 



sten raeDer, enclnu før man havde givet sig videre af med 

 Staalpuddlingen (Eisenhüttenkunde 1828, 4 Th. S. 411), 

 at „Vanskeligheden uden Tvi vi ligger deri, at ikke alt 

 Rujern samtidigt antager en og samme Grad af Fersk- 

 ning, og at man ikke kan beskytte det til en vis Grad 

 afkullede Jern for fiildkommen AfkulHng, medens det maa 

 vente paa Ferskningen af den øvrige endnu ikke tilstræk- 

 kehgt gjennemarbeidede Jernmasse." I den senere Ud- 

 gave af sit store Verk over Jernet gjentager han (1841) 

 Haabet om, at det vil lykkes, idet han tilføier, at det 

 sandsynligvis først og sikrest vil lade sig gjøre at tilvirke 

 Puddelstaal ved at anvende Kuloxydgas som Brændsel 

 (3 Aufl. 4 Th. S. 438). Rimeligvis strandede Forsøgene 

 — foruden paa et mindre passende Valg af Rujern — 

 derpaa, at man ikke anvendte den rette Temperatur saa- 

 velsom en Slag af saadan Sammensætning og i saa til- 

 strækkehg Mængde, som en tidlig afbrudt Ferskning kræ- 

 ver det. Man var visselig endnu formeget oppe i Tør- 

 puddlingen og tænkte formeget paa Luftens direkte Ind- 

 virkning, forlidt paa, at det bed ste Middel til at hindre 

 denne er en rigehg Anvendelse afSlag, der selv ikke maa 

 være for oxyderende*). 



De første Forsøg paa egentlig Staalpuddling — thi 

 en enkelt Gang fik man ogsaa ved Stangjernspuddhngen 



*) I Berg. mid hiitt. Zeit. 1865, No. 12 paastaaes, at Grunden til, 

 at ialfald de nedenfor omtalte Forsøg ved Haspe i Begyndeisen 

 ikke vikle lykkes, laa deri at Lohage haardnakket holdt fast 

 paa den Tro, han havde faaet, at man raaatte anvende den 

 lavest mulige Temperatur (Kirschrothglühhitze) og hellere mod 

 Slutniuge7i af Processen tilsætte lidt Speiljern, — en Feil som 

 han ogsaa begik paa andre Steder, hvor Staalpuddlingen skulde 

 forsøges, og som af hans Agent (Riepe) ligeledes blev overført 

 til England. 



