TJdsigt over Jerntilvirkningen. 345 



sidste, og derved skulde da allerede under Sraeltningen 

 en ligefrem Oxydation af Kulstoffet have fundet Sted, 

 ligesom den større Mængde af Kulsyre i en Gasovn skulde 

 kunne virke i samme Retning. Det forekommer os rime- 

 ligere at søge Grunden i Rujernets Beskaffenhed. Det 

 Jern, hvormed saavel Calvert og Johnson som Lan og 

 Drassdo have anstillet sine Undersøgelser, siges nemhg 

 udtrykkeligt at have været graat og (tildels endog meget) 

 grafitholdigt; Schilling undersøgte Forholdene ved en Ru- 

 jernsats, der bestod af Halvdelen graat, Halvdelen hvidt. 

 I første Tilfælde maa i ethvert Fald først en Omdannelse 

 af Grafit til kemisk bundet Kul foregaa, før en Oxydation 

 kan indtræde, og Kulstoffet vil saaledes en Tid lang 

 mindre paavirkes af Surstof; i sidste Tilfælde, hvor en 

 stor Del af Kullet allerede er tilstede i kemisk opløst Til- 

 stand, vil allerede under Smeltningen det dannede Jern- 

 oxydoxydul oxydere en Del Kulstof og dettes samlede 

 Mængde derved fra først af kunne aftage. Det maa og- 

 saa lægges Merke til, at Schillings graa Jern har været 

 langt mindre siliciumholdigt og derved hurtigere er blevet 

 hvidt. 



4. Bessemer-Proeessen. 



I Løbet af Vinteren 1855 — 56 tog efter en Række af 

 Experimenter den engelske Civilingeniør Henry Bessemer 

 fire eller fem Patenter paa Forbedringer ved Tilvirkningen 

 af Stangjern og Staal. De sparsomme og utydelige Med- 

 delelser fra den første Tid, kun korte Patentbeskrivelser, 

 gjøre det meget vanskeligt at faa rigtig Rede paa Udvik- 

 lingens Gang, saameget mere som ogsaa enkelte først 

 senere fremkomne Oplysninger endog fra Bessemer selv 

 ved nærmere Betragtning vise sig at skulle henføres til 



