350 Eik. F. Stalsberg. 



pCt., medens tillige den sterke Hede ødelagde ethvert 

 Apparat efter 2 — 3 Operationer. Det var ikke alene store 

 tekniske Vanskeligheder, der først maatte overvindes; det 

 viste sig ogsaa, at Bessemer havde forregnet sig ved at 

 antage, at hans Procès uden Videre skulde kunne passe 

 for enhver Sort Rujern og at han efter Ønske skulde er- 

 holde ei alene Staal eller Stangjern, men det ogsaa af 

 saadan Beskaffenhed, at det vilde kunne maale sig med 

 de bedste Sorter, fremstillede paa sædvanlig Maade. Bes- 

 semer var idetheletaget forlidet Kemiker og Theoretiker; 

 for ham var det Mekaniske og det rent Praktiske det 

 Væsentlige, til Andet tog han i Begyndeisen lidet Hen- 

 syn. Dommen blev ugunstigere og vægtigere Stemmer 

 hævede sig mod den nye Procès, der spaaedes en snarlig 

 Ende. Bessemer brød sig dog ikke derom; uden at ændse 

 Kritik eller Pengetab fortsatte han ufortrødent og i Stil- 

 hed sine Forsøg med at forbedre den mangelfulde Procès, 

 og i længere Tid hørte man ikke stort til ham. Han 

 havde dog nu lært at indse, at han maatte være meget 

 forsigtig i Valget af sit Rujern, og at navnlig svovl- og 

 fosforholdigt Jern aldeles ikke lod sig bruge, idet Ana- 

 lyser beviste, at saagodtsom den hele Gehalt af disse 

 Stoffe samlede sig i Stangjernet eller Staalet, der altsaa 

 blev rigere derpaa end det oprindolige Rujern; ved et af 

 Forsøgene blev endog den største Mængde Jern forslag- 

 get og dog var det Samme Tilfældet. Heri laa en af 

 Grundene til, at Udfaldet blev saa daarligt i Begyndeisen. 

 Desuden var selv meget rent Rujern (f. Ex. Speiljern) 

 ikke altid heller skikket for dette Slags Ferskning af 

 Grunde, som vi senere skulle omtale. Den anvendte Vind- 

 mængde var end videre fra først af for liden, Pressionen 

 for svag; Processen gik formeget i Langdrag og Varme- 



