368 Rik. F. Stalsberg. 



ning 2,5 pCt. oxyderes, Halvdelen til Kuloxyd, Halvdelen 

 til Kulsyre, og af Rujernet 10 pCt. til Jernoxyd, hvorefter 

 omtrent ^5 af den udviklede Varmemængde skulde komme 

 fra Kulstoffets og Resten fra Jernets Forbrænding. Ved 

 nu at dividere Summen af de herved frembragte Varme- 

 enheder med Summen af Forbrændingsprodukternes og 

 det tilbageværende Jerns specifiske Varme troede ban at 

 kunne ansætte Temperaturforøgelsen til 953^ C. En saa- 

 dan Tilvækst vikle vistnok være tilstrækkelig, men hans 

 Beregning lider dog af Feil og Vilkaarligheder, der ikke 

 alene gjøre Resultatet høist usikkert men ogsaa langt 

 gunstigere, end det ved nøiere Eftersyn vil vise sig at 

 være; Temperaturoverskuddet vil da blive betænkebg lidet. 

 Senere har Grüner (Ann. d. Min. 5 ser. T. XVHI. p. 

 564) udført en lignende Beregning, men er ved denne 

 gaaet ud fra den udentvivl ene rigtige Forudsætning, at 

 det er fra selve Jernet, Varmen skriver sig, ialfald den 

 allervæsenthgste Del deraf. Han antager, at 10 pCt. fra 

 først af forbrænder og det til Jernoxydul (vel ogsaa til 

 Jernoxydoxydul), og han antager bgeledes — efter Du- 

 long — , at 1 Kgr. Surstof ved Forbrænding af Jern til 

 Oxydul udvikler 4327 V. E.; derimod tager han intet 

 Hensyn til en Gehalt af Silicium (og Mangan). Ved nu 

 at gaa ud fra en Indsats afRujern af bestemt Vegt, f. Ex. 

 1000 Kgr., findes let den ved Jernforbrændingen frem- 

 bragte Varme under den første Del af Processen; ved 

 dernæst at undersøge, hvormeget af denne Varmemængde 

 der skal til for at opvarme Jernet — den dannede Slags 

 sp. Varme sætter han lig Jernets, da dette er overveiende 

 — og Blæstcn til Stangjcrnets eller Staalets Smeltepunkt, 

 erholdes et meget betydcligt Overskud af Varme, stort 

 nok til at dække Tabet ved Afkjøling og til i flere Mi- 



