— 37 — 



at kalde Nutidens Jernforbrug næsten ubegrændset, kan det 

 maaske være nyttigt at iindersøge lidt nøiere, hvorledes en- 

 kelte af de nys anførte Tal gjennem Tiderne har naaet op 

 til denne Høide, Saaledes var f. Ex. Frankrigs Jernproduk- 

 tion Aar 1820 omtrent 2,250,000 Centner, hvoraf kun et 

 forsvindende Kvantum Koksrujern, — i 1830 5,300,000 Cent- 

 ner, i 1840 omtrent 7,000,000 Centner, i 1860 omtrent 15 

 Millioner Centner og nu for Tiden anslaaes den til omtrent 

 28 Millioner Centner. I England beløb Jernproduktionen 

 sig i 1800 til omtrent 3V2 Million Centner; Aar 1825 var 

 den allerede steget til omtrent 12 Millioner Centner; i 1850 

 til omtrent 40 Millioner Centner, og nu for Tiden er den, 

 som sagt, mindst 100 Millioner Centner aarlig. En saadan 

 Forøgelse i det enkelte Lands aarlige Produktion, der paa 

 engang har været saa enorm og saa jevn og regelmæssig 

 gjennem mere end et halvt Aarhundredes Omskiftelser, le- 

 verer dog det stærkeste Vidnesbyrd for, at Udviklingen har 

 været sund og naturlig, at Produktionen i dette Stormløb 

 kun har holdt Skrid t med Forbruget, og at saaledes al Tale 

 om en Överproduktion er fuldstændig uberettiget. 



Hvilken Indflydelse denne Tilvæxt i Produktionen paa 

 alle Kanter har havt paa Prisforholdene, eller rettere den 

 Vexelvirkning, som der existerer mellem Prisen og Produk- 

 tionens Størrelse og Art, ville vi nedenfor faa Anledning til 

 nærmere at betragte. Derimod turde det her være paa rette 

 Sted i Sammenhæng med Jernindustriens vidstrakte Arbeids- 

 mark at fremhæve et andet, ikke mindre væsentligt Fortrin, 

 som Jernindustrien har tilegnet sig fremfor de andre Grene 

 af Hyttevæsenet. Den indskrænker sig nemlig ikke, lige- 

 som en Hyttedrift paa de øvrige Metaller i Regelen gjør, 

 til at levere Produktet, — Rujern, Staugjern eller Staal — , 

 i raa Tilstand, som Barrer, Stænger eller Plader. for der- 



