— 52 — 



møde os, i flere Henseender baade synes at være ganske 

 instruktive og tillige ret betegnende for vor Tid og dens 

 Krav. Østerrigs Jerntilvirkning har altid været og er frem- 

 deles i dette Øjeblik saagodtsom udelukkende baseret paa 

 vegetabilsk Brændmaterial ; derfor har den aldrig været sær- 

 deles betydelig (6 à 7 Mill. Ctr.), og i det sidste Decennium 

 har den ikke alene staaet stille, men er endog gaaet en 

 Smule tilbage. Som Følge deraf har Landets Jerntilvirkning 

 i de senere Aar paa langt nær ikke været istand til at til- 

 fredsstille Østerrigs eget Behov, men store Mængder Jern 

 ere indførte dels søvært^ fra England, dels overland fra Preus- 

 sen, uagtet naturligvis i begge Tilfælder den svære Fragt 

 tilligemed Tolden vil fordyre det særdeles betydelig. Me- 

 dens det forøgede Forbrug hos de øvrige større Nationer 

 vistnok for en stor Del netop er fremkaldt ved den rigere 

 og lettere Tilgang paa Jern, som Nutiden har skjænket, og 

 saaledes Konsumption og Produktion er gaaet fremad om- 

 trent i samme Forhold, saa ser man, at for Østerrigs Ved- 

 kommende er Behovet temmelig pludseligt sprunget langt 

 forbi Produktionen, og det i et Land, der omfatter saamange 

 lidet kultiverede og lidet udviklede Landstrækninger, som 

 den østerrigske Keiserstat. Den stærke Import af tydsk og 

 engelsk Jern, der vel for en stor Del skyldes de betydelige 

 Jernbaneanlæg, som man siden sidste Krig med stor Kraft 

 har sat i Yærk, har naturligvis henledet Tanken paa Mulig- 

 heden af at øge Landets egen Jernproduktion, hvortil man 

 har saameget stærkere Opfordring deri, at Østerrig besidder 

 saadanne Rigdomme paa udmærkede Jernertse, som meget 

 faa Lande. Di^se Bevægelser, for hvilke den bekjendte 

 Jernmetallurg, Ministerialrath Tunner, er gaaet i Spidsen, 

 har nu efterhaanden fremkaldt en Mængde Interesseutskaber, 

 som have indkjøbt en stor Del af de gamle Værker. Imid- 



