— ^ 53 — 



lertid kan ikke én Jernproduktion med Trækul forceres syn- 

 derlig videre, og det bliver en iiomgjængelig Betingelse for 

 nogen betydeligere Tilvæxt i Produktionen, at man slaar om 

 fra Trækul til Koks, — Noget, som jo i et Indland, som 

 Østerrig, helt og holdent afhænger af Transportmidlernes 

 Udvikling. Efteråt Ungarns Kulleier, saavelsom Karnthens 

 og Stejermarks betydelige Ertsrigdomme nu snart ere fuld- 

 stændig udløste ved de nye Jernbaneanlæg, er Tidspunktet 

 kommet, da dette Omslag kan iværksæltes, ved hvilket man 

 har haabet i Løbet af nogie faa Aar at hæve Østerrigs Jern- 

 produktion næsten til det Tredobbelte. En Begyndelse er 

 allerede skeet, idet de gamle smaa Marsovne paa enkelte 

 Steder have maattet vige Pladsen for nye Koksjernhytter, 

 og, omend muligens Omslaget ikke vil kunne ske saa raskt, 

 som Enkelte have haabet, saa er det dog neppe tvivlsomt, 

 at Østerrig inden kort Tid mindst vil kunne jernføde sig 

 selv. Dette korte Referat af Jernindustriens Stilling i de 

 forskjellige Lande, forsaavidt angaar Forholdet mellem Koks- 

 jern og Trækuljern, viser altsaa, at den overalt har været 

 temmelig stationær, saalænge den arbeidede med Trækul, at 

 den isaafald intet Sted har været modtagelig for nogen For- 

 øgelse, der stod i nogetsomhelst rimeligt Forhold til Nu- 

 tidens Krav: man sporer først nogen Fart i Udviklingen, 

 efteråt Driften var kastet om paa mineralsk Brændmaterial, 

 og man tør slutte, at, hvor der er Trang til en forøget 

 Produktion, kan denne kun tilfredsstilles ved et saadant 

 Omslag. 



Vender man sig dernæst til Norge, saa støder man og- 

 saa her paa et lignende Forhold, som i Østerrig, at For- 

 bruget er betydelig større, end Produktionen. Efter de Kil- 

 der, som have staaet til min Raadighed, bliver Norges Jern- 

 konsumption omtrent 25 à 26 ^ pr. Individ, og det kom- 



