— 106 — 



end maaske noget andet Land, fordi Sagen naturligvis falder 

 saameget lettere baade at ordne og at holde i Gang, jo 

 færre Værker der kan blive Tale om at trække ind under 

 et saadant Arrangement, og Norge eier jo meget faa Værker 

 i Sammenligning med Ungarn og Sverige. 



For at kunne naa et i alle Henseender tilfredsstillende 

 Resultat, vil der, som sagt, for de norske Værkers Ved- 

 kommende behøves endel tidsmæssige Forbedringer; men 

 disse ere dog i dette Tilfælde forbundne med to Fordele, 

 som under Nutidens Forhold ikke ere uvæsentlige. For det 

 Første ville Omkostningerne i sig selv falde mindre, end ved 

 de fleste Forandringer i Methode for Rujernets Transforma- 

 tion til Stangjern og Staal og de dermed forbundne Anlæ^ 

 af Apparater til en videregaaende Forædling. Desuden vil 

 en Drift udelukkende paa Rujern ikke binde Værkets Hæn- 

 der for Fremtiden, men dette vil altid have fuldkommen 

 Frihed til, naarsomhelst en gunstig Vending maatte indtræde, 

 at kunne slaa ind paa en hvilkensomhelst anden Retning, 

 og det vil isaafald ikke være bundet af noget Hensyn ; thi 

 de Forbedringer, som en Produktion af Rujern til Export nu 

 vilde fordre, ere alle af den Natur, at de beholde sit fulde 

 Værd, i hvilkensomhelst Retning Værket end senere maatte 

 komme til at arbeide; de sigte jo alle paa en foibedret 

 Marsovndrift, og denne danner altid Grundlaget for enhver 

 Jernværksdrift. Af samme Grund ville Forbedringer i denne 

 Retning heller aldrig være bortkastede, om Værket senere 

 skal sælges ; de ville ubetinget forhøie dets Værd, medens 

 andre Anlæg for Stangjernels eller Staalets Forædling mang- 

 engang, om de end i sig selv ere kostbarere, i Kjøberens 

 Øjne kunne have lidet Værd, naar hans Spekulation gaar i 

 en anden Retning. 



Vi kunne ikke forlade Spoi'gsmaalet om en Produktion 



