142 M. Sårs. 



44—47, h, i), en Overlæbe (u), og et Par Mandibler (1 m). 

 Af de tre smaa Knuder, der hos Hunnen danne en trans- 

 versal Rad helt bagtil og tydedes som Underlæbe og et Par 

 Maxiller, findes der hos Hannen intet Spor, hvorimod der i 

 disses Sted umiddelbart bag Mandiblerne findes et Par ei- 

 endommelige Lemmer eller Kr o gfød der (Fig. 45, 47, x), 

 med hvilke Hannen klamrer sig fast til Hunnens Krop. 

 Disse, der saaledes maaske kunne betragtes som omdannede 

 Maxiller, ligge, ligesom Mandiblerne, med deres Basis tæt 

 til hinanden paa Segmentets Midtlinie paa Grændsen mellem 

 dette og andet Segment, og ere aabtnbart bevægelige, da de hos 

 forskjellige Individer snart ere rettede lige nedad, snart og 

 oftest skraat nedad og bagud, og den ene af dem undertiden 

 mere bøiet indad imod Kroppens Midtlinie end den anden 

 (Fig. 50 — 52). De ere af en bieg gulagtig (brunliggul), ikke 

 ganske opak, men svagt transparent Farve, og en stiv hom- 

 elier chitinagtig Beskaffenhed ; ved Tryk vise de sig dog noget 

 bøielige, men faste, stærke og elastiske, idet de.^ efteråt Trykket 

 erophørt, igjen antage deres normale Form, med Undtagelse 

 af deres Spids, som synes at være ganske haard og ubøielig 

 og derfor ogsaa viser dobbelte Conturer. De beståa tydeligt af 

 to Led: Basaliedet er kort-cyiindriskt , knapt saa langt som tykt, 

 med skraat udenlra indad og bagtil afskaaren Ende, i hvis rum- 

 melige Hullied Basis af andet Led er indføiet saaledes, at det 

 særlig kan bevæges i Retningen udenfra indad og forfra bagtil. 

 Andet Led er omtrent ^ Gang længere end første, men me- 

 get smalere, forlænget coniskt eller ved Basis tykkere (ikke 

 synderligt mere end halvt saa tykt som første Led) og ef- 

 terhaanden afsmalnende imod Enden, samt krogformig bøiet 

 indad, især i dets ydre Halvdel, og med tilspidset Ende. 

 Under Mikroskopet viser dets Overflade et utydeligt uregel- 

 jnæssigt Næt af polygonale, mest sexkantede Celler i Juxta- 



