206 M. Sårs. 



(Fig. 19) havde Gjellerne færre (15—16), hos voxne (Fig. 

 24 — 25) flere (omtr. 30) Tværstriber eller Lameller. 



Kelliella abyssicola er meget almindelig i Christiania- 

 Qorden (f. Ex. ved Byen Christiania, Drøbak etc.) fra 20 

 indtil 230 F., Fjordens største Dybde; i Langesundsfjorden 

 50-60 F.; ved Flekkefjord, 80—100 F.; ved Levanger og 

 Frosten i Throndhjemsfjorden, 30— 60F.; endelig overalt ved 

 Lofoten, 50—300 F. samt i Hardanger^ orden lige ned til 

 450 F. ; ligesaa hyppig (eller som det synes endnu hyppigere) 

 paa de største Dyb som paa ringere. Udentvivl er den og- 

 saa udbredt ved Finmarken, og sandsynlig er den en hidtil 

 overseet arktisk Form, som ved dens store Hyppighed i Dyb- 

 den udentvivl spiller en vigtig Rolle ved mange Havdyrs 

 Ernæring. 



Skallen af Kelliella har, som allerede før bemærket, i 

 dens Form og pygmæiske Størrelse Lighed med en ung 

 K ell i a (f. Ex. K. suborbicularis), men Laasen, som mang- 

 ler laterale Tænder, er temmelig forskjellig og ligner mere 

 samme af Slægten T u r t o n i a eller endnu mere D i p 1 o d o n t a, 

 der dog adskiller sig ved sit udvendige Ligament. Dyret af- 

 viger derimod betydeligt fra Kellia, idet Kappen er meget 

 mere aaben, og ikke som hos Kellia fortil forlænget i en Kanai 

 eller et Rør, som staar i Respirât i onens Tjeneste; ogsaa de 

 forholdsvis temmelig grove Tentakler, med hvilke den hageste 

 Del af Kapperanden er besat, synes betegnende for vort Dyr, 

 skjøndt der, efter Forbes og Henley, skal findes „meget smaa 

 Tentakler paa Kappen indenfor Skallens Rand" hos KelHa 

 suborbicularis. Dyret af Turtonia udmærker sig saavel fra 

 Kellia som Kelliella ved dets lange og meget smale Sipho- 

 nalrør og Dyret af Diplodonta ved sine „glatte (d. e. ikke 

 med Tentakler besatte) Kapperande og Mangelen af Sipho- 

 nalrør" (Jeffreys). Foden af Kelliella er kraftigere udviklet 



