318 E. A. H. Sinding. 



at holde mig til en Række gjenneni den geografiske Op- 

 maaling bestemte Punkter for ved disses lijælp at bestemme 

 de nødvendige Sigtelinier. Mange af Punkterne, specielt 

 Varder og andre Mærker paa Fjcldtoppene, viste sig imid- 

 lertid ubrugbare, da de i Tidens Løb vare forfaldne, skjulte 

 af Skov 0. s. V., og kun Fyrene og de vigtigere Sømærker 

 stod igjen som paalidelige og let kjendelige Udgangspunkter. 

 Som Følge beraf maatte mange forresten gunstige Strøg 

 lades ubesøgte, medens derimod Sigtelinien mellem to og 

 to Sømørker som oftest netop faldt dels over Hav, dels 

 over Skjær og Bjergknatter, der vare lidet brugbare som 

 Observationspunkter. Først gjennem en ofte meget tids- 

 spildende Orientering af Sidelinier blev det muligt at føre 

 Observationerne over paa gunstigt Terræn og udstrække 

 dem om et tilbørligt Antal Punkter. 



At Usikkerbeden i Bestemmelsen af den til liver Ob- 

 servation endelig benyttede Linie paa denne Maade maatte 

 forøges ved Ophobning af de uundgaaelige Feil, følger af 

 si^- selv; for saavidt muligt at bøde herpaa, blev altid den 

 første Sidelinie bestemt ved Middeltal af flere Observationer. 

 I ethvert Fald faar denne Feilkilde overmaade liden Betyd- 

 ning sammenlignet med de lokale og periodiske Uregel- 

 mæssigheder. 



Til at afmærke Liniern e benyttedes tildels smaa Varder 

 eller Mærkestænger af Træ; men livor der paa Forhaand 

 gaves gode Sigtepunkter f. Ex. Hjørner af Huse, Egge af 

 skarpkantede Klippestykker, Træstammer o. s. v. foretrak 

 jeg disse, for i paakommemle Tilfælde sikrere at kunne 

 gjenfinde Linien. Den første Sidelinie bestemtes altid ved 

 et eller andet varigt og tydeligt Mærke. 



De paa Reisen benyttede Instrumenter bestod i ^lagne- 

 tomcter med Stativ og Theodolit, tilhørende Observatoriet. 



