Magnetiske Undersøgelser. 323 



Överdel dannes iif en ca. 5 Fod lang- horizontal Bogeplanke. 

 Paa dens forreste Ende er der afmærket en Cirkel, i livis 

 Periferi Tlieodolitens tre Fodskruer stilles; Theodolitens 

 Axe falder da altid i Cirkelens Centrimi. Plankens anden 

 Ende er omgiven med en Fals, hvori Magnetometret passer ind; 

 Afstanden mellem Instrumenterne bliver altsaa konstant"). 



Paa Undersiden er Planken i begge Famler forstærket 

 til dobbelt Tykkelse foråt faa den nødvendige Yægt og 

 IStøhed: i samme Hensigt ere de to forreste Ben ikke ind- 

 ledede i Gjænger, men drives fast ind i nøie sluttende 

 koniske Huller. Det tredie, hagerste, Ben maa deiimod 

 kunne svinges foråt regulere Stativets Horizontalstilling og 

 passer derfor i en stærk Gjænge; efter Opstillingen støttes 

 denne Ende af Stativet fra Siden med en tyk Stok. Paa 

 løst Terræn viste det sig bedst at drive haade denne og 

 Benene saa langt som muligt ned i Jorden; paa Fjeldgrund 

 støttedes Benene med nogle tunge Stene. 



I det hele taget var Stativets Opstilling forbundet med 

 adskillig Tidsspilde og Besvær; thi selv om den muhg fore- 

 kommende Ustøh.ed ikke kunde mærkes paa Theodoliten 

 under nok saa skarp Sigtning, kunde den alligevcl holde 

 Naalen i saa uophørlige og uregelmæssige Oscillationer , at 

 en paalidehg Aflicsning blev umulig. Det hændte of»saa 

 flere (iange paa Reisen, at Observationerne under stærk 

 Mud maatte indstilles. 



*) Paa Grund heraf kunde den pair Theodoliten anbragte Skala, 

 der benyttes til at aflæse Magnetnaalens Stand, inddeles direkte 

 i Grader og Minutter, svarende til en Radius lig det dobbelte 

 af den konstante Afstand niellem Theodolitens Axe og Speilet. 

 Da Skalaen kun onifatter en Længde af 2" til hver Kant, be- 

 gaaes der ingen mærkbar Feil ved at regne Tangens til Buen 

 lig Buen selv (Feilens største Værdi overstiger ikke et Par 

 S?kunder), medens paa den anden Side inegen Tid spares under 

 Beregningen af Observationerne. 



