Magnetiske Under søgelser. 331 



træder i Sundet inellem store Færder og Hoftøén [cfr. 

 No. 2 og 3]; dette maa antages meget skarpt begrændset, 

 idet allerede nogle faa hundrede Alen længer ude temmelig 

 normale Forhold indtræde [cfr. No. 1, 4, 5]. 



Observationsrækken paa Vasserlandet viser en lokal 

 Forøgelse af Deklinationen, vel indskrænket inden et meget 

 lidet Strøg, men interressant ved den fuldkommen jævne og 

 regelmæssige Overgang til begge Sider, specielt paa Syd- 

 siden, hvor endelig Observation No. 14 og 15 synes at an- 

 tyde et Strøg fri for al lokal Paavirkning. At det er Grund- 

 fjeldet, der fremkalder Afvigelserne , fremgaaer klart deraf, 

 at netop det sidstnævnte Strøg dannes af et ensformigt og 

 tilsyneladende temmelig mægtigt Sandlag, medens Punktern e 

 No. 10 og 11 faldt i Nærheden af op dykkende Fj eldknatter. 

 Idet jeg forresten med Hensyn til Observationsmethoden og 

 Instrumenternes Behandling henviser til foregaaende Afsnit, 

 skal jeg kun endnu tilføie, at Arbeidet i dette Strøg i høi 

 Grad fremmedes ved gunstigt Veir, Solgangsveir med jævn 

 Vind og klar Luft. Kun en Dag — Onsdagen den 15de 

 gik tildels tabt paa Grund af Uveir. En enkelt Observa- 

 tion (Løbenummer 6 i Journalen) kunde ikke føre til noget 

 bestemt Resultat paa Grund af stærk Vind, der holdt Naalen 

 i uophørhg Eystelse — den er derfor udeladt i Tabellen. 



Langesund. 



Herhen ankom jeg Aftenen den 20de Juli og begyndte 

 Arbeidet næste Dag med fra Langøtangens Fyr at bestemme 

 de nødvendige Viserlinier. Som Udgangspunkt herved be- 

 nyttedes Jomfrulands Fyr. 



Derpaa toges samme Dag Observationer først paa Langø- 

 tangen selv, hvor en liden Flade nord for Fyret frembød 



22* 



