29 



IS.i2 11. p. 7:i menjegyzósei is iigyciiiiirc iiiól- 

 tók, hogy "Csak tudományos müveket szabad 

 használnunk a névadásnál, nem pedig régi 

 sólymászati könyveket». 



l'jp ily kevéssé jöhetnek kétes régi nevek 

 tekintetbe. A G>rELiN-féle fölsorolása a vándor- 

 sólymok varietásainak szintén nem ide vale'). 



A SusEMiHL-féle képet tehát mint az első 

 jiiihliriiHríl kell tekintenünk, mert azt Schleoel 

 az Abhandlungen III. íuzetél)en p. o. mint már 

 létezőt említi fel. 



Ezen közrebocsátás iiiildijnil.nil «Schlegel 

 és SusKMiHLii veendők, minthogy bizonyára 

 ScHLKuEL volt TEMMiNK-nek meghagyásából a 

 szöveg feldolgozója s a névnek és a publicatió- 

 nak szerzője. A «Kritische Übersichtbeu», amely 

 a tulajdonképeni rendszertani szöveget képezi 

 SusEMiHL képeihez maga Schleíiel az eredeti 

 képet mint n Schlegel és Susemihl» idézi. 



Az első publicatio ívsziiniiil és a szövet szer- 

 zőségét illető körülményeket előbb tisztázhatja 

 egy könyvkiadó, mint egy ornitologus. 



A ScHLE(iEL-től eredő iiiriil,iili>iili(i:lrli''si' n 

 'lordijarszáj/i c'.s (htliiiáczidi madaraknak bizo- 

 nyára a félreismert fázisbeli s korlieli különb- 

 ségeken alapul. Eeiser biztosított róla, hogy a 

 kettő közt semmi különbséget sem tud föl- 

 födözni. Erre az említett okból a feldeggi syno- 

 nymájává lett névre alább még rátérek. 



Előbb volna lehetséges, hogy a franezia- és 

 spanyolországi lannerek egy külön alakot képez- 

 nek s e miatt kérdéses, vajon az itt következő 

 jellegek ezekre nézve is érvényesek-e. 



Szárnyhossz: 35,9 cmig. 

 A csüdbői tollas: I/2. A csüdtoUzat belül 

 foltos (1. I. táblát). 



^-1 vil(Ui<is fcjIrlösz'nK'zel : Elénk barnavörös, 

 sötétebb, mint a tuniszi és a nubiai alaknál, nem 

 egészen annyira élénk, mint a délafrikainál. 



.1 salci j'i'jlv lő rajzul ül: Többnyire széles és 

 kiterjedt, tehát sokat eltakar a barnavörös alap- 

 ból, a nősténynél csaknem egyenletesen elosztva 

 az egész fejen (1. II. tálil.), a liinini'] a fej olcjc 

 felé erősbcklü. 



gen F. E. von Hoheyeh's, Xanniaiiiiia ls.5:í. 11. 

 p. 73. bemerkenswerth, dass miiir wissenschaft- 

 liche Werke nicht alte Falkenbücher — als 

 Quellen für die Namengebung benutzt werden 

 dürfeil". 



Ebenso wenig können zweifelhafte alte Na- 

 men in Betracht komnien. Die GMELiN'sclie Auf- 

 zäklung von Wanderfalkeiivaiietäteu gehört 

 auch nicht hierher. 



Das SuSEMiHL'sche iJilil ist also als die crsiv 

 PubWmiion anzusehn, denn es wird von Schle- 

 gel im III. Heft der Abliainlliiugen p. 3. als 

 bereits vorhanden erwähnt. 



Als Auloreii dieser Yeröffeutlicliung muss 

 man wohl «Schlegel und Susemihl» annehmen, 

 da Schlegel sicher in Temminck's Auftrag P>e- 

 arbeiter des Textes und Urheber des Namens 

 und seiner Publikation war. In der «Kritischen 

 Übersicht», die ja den eigentlichen systemati- 

 schen Text zu Susemihl's Bildern darstellt, 

 citiert Schlegel selbst die Originalabbildung 

 als von «ScHLEiiEL und Susemihl». 



Die .laln-i'szulil der ersten Pulilikation und 

 die Umstäude, die die Autorschaft des Textes 

 betreffen, wird eher ein Buchhiuidler entwirren 

 können, als ein ürnithologe. 



Die I'nli'rsi-heiduiKj Schlegel's zii'isclicu 

 <lficrliisclicr iiinl (liiliiiiiliiiischi'ii Vögeln be- 

 ruht jedenfalls auf verkannten Alters- und Pha- 

 senunterschieden. Reiser versicherte mir. dass 

 er keinen I'nterschied zwischen beiden linden 

 könne. Auf ilie aus diesem Grunde mit Feldeggi 

 synonymen Namen koinine ich weiter unten 

 zurück. 



Eher wäre es möglich, dass die Lauuerfalken 

 von Frankreich und Spanien eine besondere 

 Form bilden und es bleibt daher fraglich, ob auch 

 für diese die folgenden C'liaraktere giltig sind : 



Flui I ella II g f bis 35"9 cm. 



Vom Tarsus be/ledert: Vü. Die Tarsusbefie- 

 derung iniìeìi geflecld (vergi. Tafel Li. 



Helle Selieilelfiirbuiaj : Lebhaft brauuroth, 

 dunkler als bei dei- tunesischen und nubischen 

 Form, nicht ganz so lebhaft, wie ln'i der süd- 

 afrikanischen. 



Dunkle ScIieUelzricIniuii;/ : Meist breit und 

 ausgedehnt, daher viel von der branurothen 

 Grundfarbe verdeckend, beim J fast gleichmäs- 

 sig über den ganzen Kojif vertheilt (vergi. Ta- 

 fel IL), beim Männdien nacli dem A'orderkojif 

 hin stärker. 



