32 



vetnék is valaha egy igazi feldegg- sólyom Ma- 

 gyarországon, úgy az hizonyárii eltévedt vendég 

 leszen. 



181-0-l)en Haniiunál lőtt és a mainzi múzeum- 

 ban található sólymot, amelyet Schlkgel, mint 

 F. feldeggit határozott meg (Abhandlungen p. 3, 

 megemlítve BLASius-tól Naumannia 1856 p. 4G7 

 és Olphe-Gaillardtól F. 0. E. 0. fase. XIX. p. 

 33. etc.), megvizsgáltam. Egy fiatal nősténye a 

 Falco Peregrinus leucogenysnek, oly bámulato- 

 san világos színezettel, hogy Schlegel tévedése 

 érthetőnek található. Ugyanezt már Thienemann 

 is igazolta allhea I. 84. lapján, a hol megjegyzi, 

 hogy egy ehhez hasonló vándorsólyom a drez- 

 dai múzeumban található. 



A feldegg- s a vándorsólyom közti hasonló- 

 ság csak látszólagos. A rajzolat s a színezet is 

 alapjában különböző jellemű, mint azt Marto- 

 KELLi képei az ő ragadozó madarainak mono- 

 gráfiájában (18'.)."). Keiser barátom volt oly szí- 

 ves figyelmemet e nagyon becses műre felliivni) 

 jól előtüntetik. 



Martorelli rajza és leírása szerint az olasz- 

 országi feldegg-sólyraok nem különböznek a 

 Balkán félszigetről valóktól. 



A más alakoktól való biológiai eltérések csak 

 csekélyek lehetnek. Mint a szomszédos alakok, 

 úgy a feldegg-sólyom is valószínűleg nem veti 

 meg a kisebb emlősöket és a sáskákat. 



Hogy fára nem ül, ez oly szabály, a mely alul 

 kivételek vannak. Keiser levelében egy idevágó 

 megfigyelését oly csinosan tárgyalja, hogy indít- 

 tatva érzem magam annak e helyen való közlé- 

 sére. Ezt írja 1898 1. 19-én: 



Cl Az öreg hímek hasi oldalukon mindég csak- 

 nem fehérek, mint a hogy ezt egy hónappal ez- 

 előtt a szabadban újra láthattam, a hol e remek 

 sólymok egy párja Herczegovinában Citlalc mel- 

 lett közvetlen előttem egy csapat foglyot szét- 

 rebbentett, úgy hogy azok hangos lármával me- 

 nekültek a sűrű tüskebozótba. 



Erre, minthogy szikla nem volt a közell)en, 

 mindketten a legmagasabb diófa csúcsán száll- 

 tak meg szorosan egymás mellett s a hím gébics- 

 módra meglapulva követte minden mozdulato- 

 mat. » 



Az Oniis lialeauiea I\ . 96 szerint a feldegg- 

 sólyíjm ha,zájában marad télen iU. Ez természe- 



Sai'cpta.) Sollte jemals ein wiiklicher Feldeggs- 

 falke in Ingani geschossen wei-den, so wiii-e 

 dies ein veritabler Irrgast. 



Den um I84(l liei Hanau geschossenen mid 

 im Mainzer Museum beiindlielun Falken, den 

 Schlegel als F. feldeggi bestimmt (Abhandlun- 

 gen, p. 3., erwähnt von Blasius, Naunianiii;i 

 1856. p. 467. und von Olphe-Gaillaiîd F. O. 

 E. 0. Fase. XIX. p. 33. etc.) habe ich unter- 

 sucht. Es ist ein junges Weibchen von Falco 

 Peregrinus Udcogenys von so verblüffend heller 

 Fiirbuug. dass man Schleöel's Irrthmn be- 

 greiflich linden kann. Donsellien hat bereits 

 Thienemann in der ßhoa 1. p. 84. berichtigt, 

 wo er bemerkt, dass sich ein ahnlicher Wander- 

 falke im Dresdener Museum befijide. 



Die Ähnlichkeit zwischen Feldeggsfalk und 

 Wanderfalli ist nur eine scheinbare. Auch die 

 Zeichnung und Färlnuig hat einen grundver- 

 schiedenen Charakter, wie dies Martorelli's 

 Aliliiidiingen in seiner liaubvogelmonographie 

 ( 1 89.") : mein Freund Iîeiser hatte die Liebens- 

 würdigkeit, mich auf dieses höchst werthvolle 

 Werk aufmerksam zu machen) gut darstellen. 



Nach Maetorei.li's Zeichnung und Beschrei- 

 l)ung sind die italienischen Feldcggsfalken mit 

 denen von der Balkanhalbiusel nicht verschie- 

 den. Biologische Verschiedenheiten von andein 

 Formen können nur gering sein. Wahrschein- 

 lich wird der Feldeggsfalke ebenso wie seine 

 Naclibarformeu, kleine Säugethierc und Heu- 

 schrecken nicht verschmähen. 



Dass er sich nicht auf lîiiume niederlässt, ist 

 eine Eegel, \ on der es Ausnahmen gibt, Eeisek 

 schildert mir in einem ihief eine (hesbezüg- 

 liche Beobachtung so hübsch, dass ich nicht 

 umhin kann, sie hier mitzutheilen. Er schrieb 

 mir am 19./1. 1898: 



«Die alten Männchen sind auf der Unterseite 

 stets fast weiss, wie ich vor einem Monat wie- 

 der in der Freiheit sah, wo ein Paar dieser herr- 

 lichen Falken liei Oitbik in der Herzegovina 

 knapp \ or nüreineKettt^ Beliiiühnerzersprengte, 

 so dass die Thiere laut schreiend in die dichten 

 Dornliecken fiüchteten. Hierauf nahmen sie, da 

 licine Felsen in der Nähe waren, beide dicht 

 nebeneinander auf der Spitze des höchsten 

 Nussbaumes Platz und das d* folgte, indem es 

 sich würgerartig duckte, jeik-r meiner Bewe- 

 gungen. 11 



Nach der Omis balcanica 1\ . 'M'k bleibt der 

 Feldeggsl'ülke im Winter in seiner lleiinat. |)a.s 



