síicerti). Ha Ufiyan uincsenek a jiiggurnak vilá- | (siehe i\ H. sac-eri. Sollte es nicht lidlci-i' IMi.-i- 

 güsabb fázisai, a melyek ehhez ha8onl(')k, vagy i sen von juggur geben, die diesem iilmlich sind, 

 hozzá közelednek. oder sich ihm nähern ? 



Fnico liypoleucos Gould P. /. S. (1840) p. 

 162 és Falco í^idviigcr (ìr«// Ann. X. XI. p. 

 :i71 (1843), mindkettő Ausztráliából, bizonyára 

 szintén a Falco Hierofalco alakkörhöz tartozik, 

 de még nem láttam ezeket. 



Kiválólag érdekesekké válnak az itt feltün- 

 tetett különbségek az által, hogy mellettük egy 

 más alakkör, a vándorsólymoké, egészen ha- 

 sonló változatosságn. A F. Hierofalco islandus 

 területén egy igen tisztán színezett alak által 

 (Palio Peregrinus! .I//íí/)//»j, aF. H. sacer terü- 

 letén a nagy, karcsú, halvány /•'. /'. Ipvcogciiijn 

 által, a F. H. feldeggién a F. f. hraoLri Sharpé 

 által, a F. H. erlangeri és tanypterus területén 

 a kicsiny, halvány vöröstarkójú K P. Iiarbarux 

 auct. által, a F. H. biarmicus területén pedig a 

 /''. P. iniiior és fascivuha stb. által van kép- 

 viselve a kerecsenek alakköre. 



De hallom, a mint némely olvasó e munka 

 láttára kérdi : Mi czélja lehet az ilyen körülmé- 

 nyes rendszertani munkának egy oly folyóirat- 

 ban, a melynek magas értéke épen abban rejlik, 

 hogy érdeklődését bölcs belátással a vonulási 

 tünetekre vonja össze ? 



Épen a Magyar Ornithologiai Központ munka- 

 programmjának érdekében véltem ezzel valamit 

 tehetni. 



Vonulási megfigyeléseink gyorsabban fognak 

 megvilágosodni előttünk, ha közben tekintetbe 

 veszszük, hogy az, a mit fajnak nevezünk, majd 

 egy egész alakkört, majd néhány alakját egy 

 alakkörnek, vagy épen csak egyetlen alakját 

 foglalja magában, a melyhez egyéb alakoknak 

 egész komplexusa tartozik. 



A megfigyelt madárnak a természet egészé- 

 ben elfoglalt helyzetét, hazáját, fészkelő helyét 

 ismerjük, ekkor természetesen a vonulási meg- 

 figyelések bírálata is sokkal helyesebb leszen. 



Sokszorosan hangoztatott az is, hogy a «sub- 

 specifikus alakok» ismerete fog a vonulási jjro- 

 bléma tisztázásához vezetni, vagy legalábl> ahhoz 

 segíteni. 



De jogosan mondja erre Herman 0. (Aquila 

 VI. p. 33), hogy <i ezzel már nagyon is messze 

 mennénk». 



Palco hypoleucos Gould F. Z. S. (1840) p. 162 

 und Palco sabiiiger Gray Ann. Nr. XI p. 371 

 (1843), beide aus ^4».s7ri(//e//, gehören wohl audi 

 zu dem Formenkreis Falco Hierofalco, allein 

 ich habe sie noch nicht gesellen. 



Besonders interessant werden alle diese hier 

 dairgestellten Verschiedenheiten dadurch, dass 

 neben Ihnen ein andrer Formenkreis, der der 

 Wanderfalken, ganz ähnliche geographische 

 Modifikationen zeigt. Im Gebiet von F. Hiero- 

 falco islandus ist er durch eine sehr rein ge- 

 färbte Form (Palco Peregr'nnis aaalum), im 

 Gebiet von F. H. sacer durch den gi-ossen 

 schlanken blassen /*'. P. leucogci/ys Menzbier, 

 in dem von F. H. feldeggi durch den dunklen 

 /'". P. brookei Shaepe, in dem von F. H. erlan- 

 geri und tanypterus durch den kleinen, blassen 

 rothnackigen /''. P. barbarus auct., in dem von 

 F. H. biarmicus durch P. P. minor mal faxci- 

 iiucha etc. vertreten. 



Aber nun höre ich manchen Leser beim An- 

 blick dieser Arbeit fragen : Was soll eine solche 

 umständliche systematische Arbeit in einer 

 Zeitschrift, deren hoher Wert eben darin be- 

 steht, dass sie weise ihr Interesse auf das Zug- 

 phänomen beschränkt? 



Gerade für das Arbeitsprogramm der Unga- 

 rischen Ornithologischen Centrale glaube ich 

 hiermit etwas gethan zu haben. 



Unsre Zugbeobachtungen werden uns rascher 

 zur Klarheit führen, wenn wir dabei beachten, 

 dass das, was man Art nennt, bald einen gan- 

 zen Formenkreis, bald einige Formen eines 

 Formenkreises umfasst. oder gar nur eine ein- 

 zige Form darstellt, zu der ein ganzer Complex 

 von anderen Formen gehört. 



Wenn wir die Stellung des von uns beobach- 

 teten Vogels im Naturganzen, seine Heimat, 

 seinen Brutplatz wissen, dann wird natürlich 

 die Beurtheilung der Zugbeohachtungen viel 

 lichtiger sein. 



Nun ist es vielfach betont worden, dass die 

 Kenntniss der «subspecifischen Formen» zur 

 lilärung der Zugprobleme führen oder doch 

 dazu beitragen werde. 



Aber mit Eecht sagt (). Herman (Aquila VI. 

 pag. í23), dass dies «ein sehr weiter Weg» ist. 



ü* 



