sokkal szembeötlőbli ez a formakört jellemző 

 vöröses színezet egy pompásan kiszínezett, God- 

 thaakból (Grönland) való öreg hímnél, a melyet 

 a F. H. uralensísnél részletesebben ismertetek.* 



.i .s7;/('7 fcjlelőrdjzoliil (foltozás): Többnyire 

 (bár nem mindig) a fej hátnlján a legerősebb, 

 elülfelé egyre keskenyebb, lígy liogy (a világos 

 fázishoz tartozó) egészen gyengén rajzolt dara- 

 boknál csak a fejtető hátulján van néhány sötét 

 vonal. 



A fejtető rajzolata többnyire sokkal kisebb 

 terjedelmű és (különösen a fejtető közepe men- 

 tén) többet hagy szabadon, mint a következő 

 alaknál. 



A li'i/(jiiiil:orilib ><ziticz.('l : Fiatalnál: barna- 

 szürke, világosan csíkozott fejjel és ugyanolyan 

 testaljával. A dolmány alsó része felé többnyire 

 barnásfehér foltocskákkal van beszórva. 



Öregnél : szép tiszta kékszürke, megfelelően 

 elváló rajzolattal ; ugyanis felül sötét kékszürke 

 harántszalagok fehérszürke alajron, alul pedig 

 fehér alapon kerekded vagy négyszögletes feke- 

 tés foltocskák sorakoznak, a melyek a begyen 

 szárfoltokként hosszant nyúlnak, a lágyékon 

 harántszalagokká szélesednek. 



Eciyéiiileu erősen í'íív/rt'tó; az egyszínű barna- 

 szürkétől a tiszta fehérig (Naumann, új kiadás, 

 V. 12. tábla, 5., 4., 3. és 2. ábra. Mindezek egy- 

 idős madarak első ruházatukban). 



A faroksziiiezcl. kiválólag variál, még a rajzo- 

 latokban is. Még a 2 egyenlően sötét öreg hím- 

 nél is megtaláltam az itt ábrázolt eltérést, az 

 egyiknél átnyúló, a másiknál váltakozó szala- 

 gokat. 



* Erről a két hímről van a különböző farokszala- 

 gokat ábrázoló szövegábra véve. KI. 0. 



bung der Federn ist u. nicht von Beschmutzung 

 durch Blut herrührt. 



Noch viel deutlicher ist diese röthlichc, für 

 den Formenkreis charakteristische Färbung bei 

 einem herrlich ausgefärbten alten Männchen 

 von Godthaab (Grönland), welches ich bei F. H. 

 uralensis genauer besprechen werde.* 



Dunkle ScIieilelzeieliiiuiKj (Flcckmigi: Meist 

 aber nicht immer am kräftigsten auf dem Hinter- 

 kopf, nach vorn zu immer schmaler und immer 

 mehr von der hellen Grundfärbung freilassend, 

 daher bei ganz schwach gezeichneten Stücken 

 (der hellen Phase) oft nur hinten auf dem Schei- 

 tel einige dunkle Striciie. 



Die Scheitelzeichnung ist meist viel weniger 

 ausgedehnt und lässt (insbesondre längs der 

 Mitte des Scheitels) mehr von der lichten Grund- 

 färbung frei als bei der folgenden Form. 



Hüiißijste lùirliinnj : .liimi: braungrau mit 

 hellgestreiftem Kopf und ebensolcher Unter- 

 seite. Mantel meist nacli unten hin etwas mit 

 bräunlich-weissen Fleckcdieu bestreut. — Ait : 

 schönes reines Blaugrau mit entsprechend ver- 

 änderter Zeichnung, nämlich oben dunkelblau- 

 graue Querbäuder auf wcissgrauem Grund, un- 

 ten auf weissem Grund Reihen kleiner rundli- 

 cher oder viereckiger, schwärzlicher Fleckchen, 

 die am Kropf sich zu Sehaftlinien in die Länge 

 ziehn, an den Weichen sich zu Querbinden aus- 

 dehnen. 



Individuell lihni, i'driii'vend : von einfarbi- 

 gem Braungrau bis zu reinem Weiss. (Vergi. 

 Naumann, neue Ausgabe Bd. V. Taf. 1 2. Fig. 5, 

 4, 3, 2. Dies alles sind gleichalte Vögel im ersten 

 Kleid.) 



Die Schwanzfärbung variiert ganz besonders, 

 auch in der Zeichnung. Sogar bei zwei gleich- 

 dunklen alten Männchen finde ich die hier ab- 

 gebildete, Verschiedenheit : bei dem einen 

 durchgehende, bei dem andern wechselnde 

 Binden. 



* Von diesen beiden alten Männchen ist die Text- 

 flgur der verschiedenartigen Schwanzbäudorung ent- 

 nommen. U. Kl. 



