14(1 



és időleges kártételük, melyek elleii védekez- 

 hetünk is, szembeállítva dudvamag-pusztítá- 

 sukkal és aestetikai értékükkel, általános üldöz- 

 tetésére nem jogosít. 



Forduljunk tőle a rovarovőkhöz, közülök a 

 i.ahikdt (CuculuH eanorus L.) választva ki. 



Az I89r.. , l.SÍ)7., 1898. években április 

 15. — aug. 13-ig terjedő időszak alatt külön- 

 böző helyeken gyűjtött i20 gyomortartalom és 

 életmódjára vonatkozó tapasztalatok szintén 

 még nem engedik meg jelentőségének megbirá- 

 lását, noha oly döntő tényezők sülnek ki e cse- 

 kély anyagból is, hogy lényeges módosulást 

 ez előzetes Ítéletünk is alig fog szenvedni. 



Ezek a fontos bizonyságok arra vallanak, 

 hogy ott, a hol a cserebogarak, nemkülönben 

 az erdőgazdának oly veszedelmes Üeneria 

 disjxw és (hietltocdinpa proce»>^innea hernyók 

 igen elszapyrodtak, táplálékukat túlnyomóan, 

 sőt kizárólag ezek alkotják. 



Egy-egy gyomortartalomban szám szerint 

 legtöbb volt: cserebogár 12 darab, Ocneria 49, 

 Cnethocampa 88 darab középfejlődésü hernyó. 



Ezeken kívül az elemzett ingluvialékban ke- 

 vés bogár, szitakötő, különféle más hernyó — 

 a rövidség okáért e helyen őket uévszerint nem 

 sorolom föl - de fűmag s egyéb növényi ma- 

 radványok is kerültek. 



Biztos megíigyelések ála|3Ján meg van álla- 

 pítva, hogy ott, a hol az Ocneria, (hieíiio- 

 cmnpa s más hernyók, ki\ált szőrös fajok el- 

 szaporodtak, a kakukok összecsoportosulva, 

 huzamos ideig tartózkodtak (részt vettek e mun- 

 kában az Ocneria leküzdésében például Lovas- 

 Berényben — Fehérmegye — a Sitta, CertMa, 

 Dendrocojnis ìnajor és miììor. Parus major, 

 cocrulcus és comiinmis, Acgithaliis rmidatiiH, 

 Fringilia cocieba, melyek részben már a peté- 

 ket is különösen pusztították). 



Mikor az összecsoportulás a hernyócsapás 

 kezdetén történt, azt mindjárt csírájában el is 

 fojtották. 



lokale und an gewisse Zeitpunkte gekniipftt' 

 Schaden, gegen welchen man sich übrigens 

 nicht schwer zu schützen vermag, berechtigt 

 gegenüber der erwiesenen Unkrautvertilgung 

 und dem festhetischen Wertbe des Vogels 

 nicht zu einer aligemeinen Verfolgung. 



Wenden wir uns nun den Insektenfressern 

 zu, aus deren Reihe wir den Kal.uk (Cuculus 

 canorus) hervorgreifen wollen. Die in den 

 Jahren 1896 1899 in der Zeit zwischen dem 

 15. A23ril und 10. September an verschiedenen 

 Stellen gesammelten 24 Stück Ingluvialien im 

 Vereine mit den angestellten Freilebensbe- 

 obachtungen bieten zwar auch noch nicht ge- 

 nügend sichere Handhaben, um jetzt schon über 

 den wirtschaftlichen Werth der Art vollständig 

 klar zu sehen, doch ergiebt selbst dieses recht 

 geringe Materiale schon so positive Ergebnisse, 

 dass unser über den Vogel geschöpftes Urtheil 

 sich auch in Zukunft kaum im Wesentlichen 

 verändern dürfte. Die wichtigen Beweismittel 

 die gefunden, sjirechen niimlich dafür, dass die 

 Nahrung des Kukuks. dort, wo Maikäfer oder 

 gar die dem Forstwirtbe so gefährlichen Rau- 

 pen von Ocneria dispar oder Cneliiocampa 

 processionea in Mengen auftreten, zum über- 

 wiegenden Theile, ja fast ausschliesslich aus die- 

 sen Schädlingen bestehen. Die bedeutendste in 

 den untersuchten Mägen nachgewiesene Menge 

 zeigt folgende Ziffern : 1 2 Maikäfer, 49 Ocneria- 

 Raupen, 88 Stück halbwüchsige Raupen des 

 Processionsspinners ! Ausserdem enthielten die 

 Ingluvialien auch spärliche Käferreste, Libel- 

 len, sowie Raujien verschiedener anderer Spe- 

 cies, die ich hier der Kürze halber nicht auf- 

 zähle, ja sogar Grassamen und andere pflanz- 

 liche Bestandtheile fanden sich vor. Sichere 

 Beobachtungen stellen fest, dass überall dort, 

 wo Ocneria und CneUiocamp(t, sowie andere, 

 vor Allem «rauhhaarige Raupen» überhand- 

 nahmen, auch die Kukuke in grösserer Menge 

 sich zusammenfanden und längere Zeit an Ort 

 und Stelle verblieben. (An diesem Werke der 

 Vertilgung von Ocneria-Raupen z. B. in Lovas- 

 Berény I Stuhlwcissenburger Comitati betheilig- 

 ten sich ausserdem : Siila ^ Cerlitia, Dendroco- 

 pus major und minor, Paras naijor, coeruleus 

 ■anàcotnmunis, Aefiilindns caadalas, FringiUa 

 coelebs, welche tbeilweise schon insbesondere 

 auch die Eier vernichteten.) Wo das Erscheinen 

 der Kukuke im Beginne der Raupenplage statt- 

 fand, wurde dieselbe auch stets im Keime er- 



