\7'> 



aug. 22-éii áldozó pai)pá szenteltetett. Tanár- 

 kodásának első négy évét szülővárosában töl- 

 tötte. I S68-ban azután a rend soproni főgymná- 

 ziuruához helyeztetett át, a hol 1895 ig tanított. 

 Ekkor, megrendült egészségi állapota miatt, nyu- 

 galomba vonult s mint házi lelkiatya maradt 

 élete vegéig az ottani székházban. 



Mindössze ennyi, a mi haszl életrajzában ki- 

 domborodó adat. «Békés, érdekes fordulatokban 

 szegény volt az élete» mondhatják, a kik mű- 

 ködésének nem voltak szemtanúi. Hát igaz, ese- 

 ményekben nem, csak fáradozásban és erények- 

 ben gazdag ez az emberi élet, de ép ezért érté- 

 kes és tiszteletre méltó. 



Alighogy Fiíxzl Sojironba került s megismerte 

 a Fertőt és Hanyságot, ezeket a természet- 

 vizsgálónak szemében igazán csábító területeket, 

 benne is felébredt a kutatás vágya és lángra 

 lobbant az a szunnj'adó szeretet, melyet a nagy 

 természet iránt 'magában hordozott. Rendszere- 

 sen kezdte a vidék faunáját, flóráját és ásvá- 

 nyait tanulmányozni s különösen az állatvilág, 

 s ebben a «levegőég repeső szárnyasai», kapták 

 meg érdeklődését. De más egyéb is érdekelte 

 pályája kezdetén. Kedvvel és szorgalommal fes- 

 tett, majd megtanult gordonkázni s pihenő órái- 

 ban a zenében keresett szórakozást. A tudomá- 

 nyok körében pedig a felsőbb mathezis, a csilla- 

 gászat és khemia voltak azok a tárgyak, melyek 

 iránt - dédelgetett gyermekén, a természet- 

 rajzon kívül kiváló érdeklődést tanúsított s 

 melyek lényegébe behatolni törekedett. A fő- 

 gymnáziumban éveken át tanította is a mathe- 

 matikát és khémiát s a mire itt külön nem is 

 kell czéloznom, a természetrajzot, mely minden- 

 kor főtárgya volt. ^ 



Sohasem fogom a vele töltött órákat elfelej- 

 teni ! Mennyi buzdítást, oktatást, tudást köszön- 

 hetek ö neki, kivel jó sorsom már 15 éves ko- 

 romban összehozott ! Nemcsak tanárom volt, 

 hanem az az egyén, ki példájával, hatásával a 

 megnem állapodott, bizonytalanságban hullámz('i 

 ifjú életet először érdekli s bizonyos határozott 



(liis ffierliclif (lelübdf ;i.li mid wurdr ani áiá. 

 Aug. 1862 zum Messpriester geweiht. Die ersten 

 vier Jahre seines Lehramtes verbrachte er in 

 seiner Heimath, im Jahre 1868 wurde er an das 

 Soproner Gymnasium des Ordens versetzt, wo 

 er bis 1895 lehrte. Dann ging er - - infolge sei- 

 ner zerrütteten Gesundheit - in den Ruhe- 

 stand, und blieb als Hausbeiclitvater bis an 

 sein Lebensende in der dortigen Kathedrale. 



Das sind aber auch sämmtliche hervorragende 

 Momente in dem Lebenslauf Faszl'.s. «Ein stil- 

 les, an interessanten Wendungen armes Ijeben» 

 müssen diejenigen sagen, die nicht Augenzeu- 

 gen seiner Thätigkeit waren. Es ist wahr, dieses 

 Leben war an Ereignissen arm. aber reich au 

 Mühsal und Tugenden, und ist gerade darum 

 werthvoll und beachtungswerth. 



Kaum dass Fászl nach Sopron kam und den 

 «Fertő» und das «Hanyság» — diese für einen 

 Naturforscher so überaus verlockenden Ge- 

 biete — kennen lernte, erwachte in ihm der 

 Drang nach der Erforschung derselben, und die 

 schlummernde Liebe zur Natur, welche er mit 

 sich brachte, schlug auf zur lodernden Flamme. 

 Er begann die Fauna, Flora und Mineralien 

 der Gegend systematisch zu sammeln, beson- 

 ders interessierte ihn die Thierwelt und unter 

 diesen wieder vorzüglich die «beflügelten We- 

 sen der Luft. » Doch fesselten ihn auch andere 

 Gegenstände am Beginne seiner Lebensbahn. 

 Er malte sehr fleissig und mit grosser Lust, 

 lernte dann Cello spielen und suchte in seinen 

 Mussestunden in der Musik Zerstreuung. Aus 

 dem Reiche der Wissenschaft waren es die hö- 

 here Äfathematik, die Astronomie und Chemie 

 für welche er sich — neben seinem ausgespro- 

 cheiieu Lieblinge, der Naturkunde ausser- 

 ordentlich interessieite, und in deren inneres 

 Wesen zu dringen er versuchte. An dem Ober- 

 gymnasium lehrte er während Jahren hindurch 

 die Mathematik und Chemie, und, was ich be- 

 sonders nicht hervorzuheben lirauche, die Na- 

 turkunde, welche immer sein Hauptgegenstand 

 war. 



Nie werde ich jener Stunden vergessen, wel- 

 che ich mit ihm verbrachte ! Wie viel Anregung, 

 Belehrung und Wissen verdanke ich ihm. mit 

 dem mich mein guter Geist schon im 15. Le- 

 bensjahre zusammenbrachte. Er war nicht nur 

 mein Lehrer, sondern der Mann, der mit seinem 

 Beispiel, mit seinem Einflüsse zuerst in das 

 unbeständige in l'iitjewissheit sclnvebende Le- 



