AQUILA. 



In f.vfrlsn f'hjil iiidiiin 

 Hctfitm (iiuniii .... 



A lylAGYAK MADÁRTANI KÖZPONT FOLYÓIRATA. 



rElílOllUAL OK 0I1NITI1UI.UI1Y. JOURNAI, l'UUlí i/OlíNri'IIOl.OClIÍ. ZKITSi^lllíll'í FÜR ORNITHOLOUIE. 



HIMTKU HYTIIli IIUNUARIAN CENTRAl.-BUREAU l'UlìMli l'AR 1,E liUltliAU CENTRAI, l'UUU OllilAX DES IIN'IIARISCHHN CENTRAI.BUREAUS 

 FOK ORNITHOLOGICAL OBSERVATIONS. LES OBSERVATIONS UKNITHOLOGKÍUIÍS. FÜR ORNITH. BEOBACHTUNGEN. 



Nr.3-4. sz.l901.Dec. 24. 



Budapest, József-körút 65. 1. 



Évfolyam VIII. Jahrgang 



Madárvédelem. 

 Irta : Herman Ottó. 



Vogelschutz. 



Von Otto Hurman. 



Ide s tova egy emberöltőnyi az az idő, a mióta a 

 hasznos madarak védelmére alakitandó nemzet- 

 közi egyezmény kérdése a diplomacziai tárgya- 

 lások útvesztőjében lassúskodik. Az ügy mostani 

 állapotából Ítélve, lehet kilátásunk az egyez- 

 mény létrejövetelére ; de sajnos, csak oly alak- 

 ban, hogy Európa bizonyos déli államai, a me- 

 lyek az átvonuló madarak tömeges gyilkolását 

 «néptápláléknak« mondott megokolás alapján 

 védelmükbe veszik, az egyezményhez nem fog- 

 nak hozzájárulni. 



Ekörülmény természetesen nagy és erkölcsileg 

 mélyreható dilemmát teremtene, a mely lénye- 

 gében ez volna : Európa amaz államai, melyek a 

 46-ik szélességi foktól északra feküsznek, tulaj- 

 donképen csak azért óvnák és gyámolitanák a 

 hasznos vonuló madarakat, hogy a 46-ik széles- 

 ségi foktól délre fekvő bizonyos államok tiszte- 

 letreméltó lakossága annál bővebb «néptáplá- 

 lékhoz» jiisson. 



Ez a felfogás nem tőlem ered ; általános ez a 

 természet barátainak, de kivált a vadászoknak 

 körében, a kik az apró vonuló szárnyasoknak, 

 nevezetesen a fürjnek folytonos kevesbülését 

 évről-évre jobban érzik, a kiknek továbbá az 

 erdő elnémulása, a ligetek s a mezők kihaltsága 

 szükségképpen feltűnik. 



Ezek az emberek így okoskodnak : minek kí- 

 méljük s védjük mi az erdők, mezők és ligetek 

 dalosait, mikor azok így is úgy is a Délvidék 

 madárfogóinak áldozataivá lesznek. 



Miért kellene épen nékünk arról, a bár cse- 



Ariuila. VILI. 



Es wird bald ein Menwchenalter verílossen 

 sein, seitdem sich die Frage einer internationa- 

 len Convention zum Schutze der nützlichen 

 Vögel durch alle Verschlingungen diploma- 

 tischen Verkehres dahinschleiJi^t. So wie die 

 Angelegenheit jetzt steht, ist ein Zustande- 

 kommen der Convention nicht ausgeschlossen, 

 leider aber nur in der Form, dass sich gewisse 

 südliche Staaten Europas, wo der Massenmord 

 der durchziehenden Vögel mit der Begründimg : 

 (I Voll,'^iiiihrung» beschützt wird, der Conven- 

 tion nicht anschliessen werden. 



Hiedurcli würde nun ein grosses und moia- 

 lisch tief einschneidendes Dilemma geschaffen, 

 dessen Wesen das folgende wäre : jene Staaten 

 Europas, deren Gebiet nördlich des 4G-ten 

 Breitegrades liegt, würden die nützlichen Zug- 

 vögel eigentlich desswegen schützen und hegen, 

 damit die ehrenwcrthe Bevölkerung gewisser 

 Staaten südhch vom 46-ten Breitegrade umso 

 reichlicher ihre « Volksnahrung» erhalte. 



Diese Auffassung ist nicht meinem Kopfe 

 entsprungen ; sie entsteht bei Naturfreunden, 

 ganz besonders bei Jägern, die von -lahr zu 

 •Jahr die fortschreitende Verminderung des klei- 

 neren, ziehenden Federwildes, namentlich der 

 Wachtel zu spüren bekommen, denen ferner 

 das Verstummen des Waldes, die Leblosigkeit 

 der Auen und Fluren auffallen muss. 



Das Raisonnement dieser Leute lautet wie 

 folgt : Warum sollen wir die Sänger des Waldes, 

 der Fluren und Auen schonen und schützen, 

 wenn sie doch unvermeidlich den Vogelstellern 

 des Südens zum Opfer fallen ? 



Warum sollen eben wir uns den, wenn auch 



37 



