219 



nos, az erdészre még hasznosabb, de a vadá- 

 szat és a baromfi-tenyésztés szempontjából ha- 

 tározottan kártékony; ellenben a vetési varjú a 

 mennyi hasznot tesz, nnnyi a kártétele is. 



LovASSY-n kívül nálunk legújalib időkig tud- 

 tommal senki sem foglalkozott e kérdéssel. 



Azalatt azonban magam sem voltam tétlen. 

 Noha nem bontogattam a varjak gyomrát, hogy 

 ezáltal «ezeknek a nagyon gyakran előforduló 

 madaraknak mezőgazdasági értékének a meg- 

 ítéléséhez szükséges szilárdabb alapot« teremt- l 

 sek, beértem azzal, hogy mint mezőgazdasági 

 entomologus «egj-szerűeni» megfigyeltem e ma- 

 darak életmódját a helyszínén és a látottakból 

 igyekeztem magamnak képet szerezni, hogy 

 hasznosak, vagy kártékonyak-e ? ; 



Megtígj'eltem őket éveken át tavaszszal, a 

 mikor az eke nyomán járva vagy a friss szántá- 

 son kóborolva szedegették a rovarokat, kárté- 

 konyát és hasznosat egyaránt ; láttam mint 

 szedi a kora tavaszi rovarvilág hemzsegő népét 

 és ha a vetés megkezdődött, hogyan szedi össze 

 fél óra alatt azt, a minek elvetéséhez olykor 

 félnap kellett. Láttam azután későbben, hogyan 

 húzgálja ki a csirázó tavaszi gabonákat s a 

 csírázó tengerit ; és miután a cserebogárjárás- 

 kor itt-ott egynéhány cserebogarat elfogyasztott, 

 megint módom volt látni, hogy bánik el a ham- 

 vas varjú éppen a cserebogár lepte fákon és 

 bokrokon akadó apró madarak fészkeinek tar- 

 talmával, valamint a gazdasági udvar fiatal 

 baromfiával. Közelgett az aratás és a megdűlt 

 gabonában gyakran láttam a feketélő varjak ez- 

 reit meg ezreit, a mint pusztították az éredező 

 szemeket. 



Mondják, hogy ugyanekkor szenved tőle a 

 nyulfi, meg az apró fürj és fogoly. Én, mint- 

 hogy vadász nem vagj'ok, nem láttam. De 

 szavahihető erdész és vadász barátaim állítják 

 és bizonyítékát is adják s így elhiszem. Ugyan- 

 akkor kezdődik a korán érő gyümölcs ideje : 

 érik a cseresznye, meggy, kajszibaraczk és ké- 

 sőbben októberig a többi gyümölcs. Ezt tudja a 

 varjú is és mindenből kiveszi a maga részét. 

 Öreg diófákon bizonyára övé az első és a leg- 

 utolsó dió is ; a gazdáé sokszor csak az, a mit 

 ő ér el 8 a mi a varjú nem li(ird el ! Majd érik a 

 tengeri is: előbb a tejes szemét eszi, azután az 



noch nützlicher, dodi dem Wild, wie auch dem 

 Federnvieh entschieden schädlich ist ; dagegen 

 die Saatkrähe soviel Nutzen, als Schaden an- 

 stifte. 



Ausser Lovassy beschäftigte sic-li bei uns mil 

 dieser Frage niemand. 



Während dieser Zeit war ich aber auch nicht 

 unthätig. Obzwar ich Kräheumägen nicht unter- 

 suchte, um «eine etwas sichere Cìrundlage für 

 dieBeurtheiluug des landwirthsehaftlichenWer- 

 thes dieser so häufigen Vögeb) zu schaffen, so 

 begnügte ich mich damit, dass ich als Field- 

 Entomologist «einfach» an Ort und Stelle die 

 Lebensweise dieser Thiere beobachtete, und mir 

 aus dem Gesehenen ein Bild entwarf, ob sie 

 nützlich oder schädlich wären ? 



Ich beobachtete sie jahrelang, wie sie den 

 Spuren des Pfluges folgend, oder aber sich auf 

 dem frisch geackerten Boden herumtummelnd, 

 Kerfe sammelten, nützliche und schädliche im 

 gleichen ^laasse : ich sah sie, wie sie das w-im- 

 melnde Volk der frühen Insektenwelt abklaub- 

 ten und beobachtete sie, wenn die Saatzeit be- 

 gonnen hat, wie sie den ausgesäeten Samen 

 in einer halben Stunde abgesammelt hatten, 

 zu dessen Aussat man oft einen halben Tag 

 benöthigte. Später sah ich, wie sie die keimen- 

 den Getreide- und Maispfiänzcheu auszogen ; 

 und nachdem sie zur Zeit des Maikäferfluges 

 hie und da einige Maikäfer vertilgten, konnte 

 ich bald beobachten, wie die Nebelkrähe theilw 

 eben auf den, von Maikäfern befallenen Bäu- 

 men und Gestriippen den Inhalt kleiner Vögel- 

 nester plünderte, oder im Hofe das junge Fe- 

 dernvieh raubte. Es näherte sich die Erntezeit 

 und au gelagerten Säten, sah ich öfters Tausend 

 und Tausend der Krähen, wie sie an den zarten 

 Körnern der Ähren zährten. Man sagt, dass sie 

 zur selben Zeit auch den Junghasen zu Leibe 

 gehen, ebenso den Wachteln und Eebhühnern. 

 Da ich kein Jäger bin, sah ich dies nicht. Doch 

 glaubenswürdige Freunde und Jäger führen 

 dies an und liefern auch Beweise hiefür, und 

 somit glaube ich es. Zu dieser Zeit beginnt die 

 Obstreife : es reifen die Kirschen, die Weichsein, 

 die Marillen, und spät bis in den Oktober die üli- 

 rigen Obstarten. Dies kennt wohl auch die Krähe 

 und lässt sich alles zu Gute kommen. Die erste 

 und letzte Nuss alter Nussbäume gehört ihr ; 

 dem Lanwirt nur jene, die er erreicht oder 

 w-elche ihm die Krähe übrig liess ! Nun bald 

 reift auch der Mais: erst geht sie die milch- 



