220 



érettjét is, lui'g pedig valamint a lábon álló 

 szárról, úgy a tökéletes megérés végett kiaggatott, 

 vagy a góréha elhelyezett csövekből is. Láttam, 

 hogy nemcsak ólálkodik a gabonakazlak körül, 

 hanem hogy ki is kezdi azokat, valamint hogy 

 ha nem vigj'áznak a cselédek, könnyen nagy 

 kárt is tehet, mert a kikezdett tetejű kazlak 

 esős időben beázhatnak s akkor ki tudja, hogy 

 a kár milyen nagy lehet? 



En öt évi megfigyelésem ideje alatt láttam 

 több. nagyon csúnya egérjárást és volt alkalmam 

 meggyőződni arról, hogy a varjúnak akkor is 

 csak egy gyomra van. Hemzsegjen bár ezer- 

 számra körülötte a földi poczok, ö nem tesz és 

 nem is tehet nagy kárt a fürge állatban. Mező- 

 hegyesen 1896-ban történt, a mikor az egér- 

 tifusz-baczillussal nagyobb szabású egérirt() 

 kísérletet tettünk, nyomunkban csakkamar ott 

 termettek a varjak. Senki sem tudta, hogy mi 

 rosszat forralnak. Mig a munka folyt, a mun- 

 kások mögött ugrándoztak. Úgy látszott, hogy 

 a fagyott, gyepes-herés területen vigan boga- 

 rásznak, mert habár egérlyuk ezerszámra volt, 

 azzal nem igen törődtek. Mikor a 24 munkás a 

 liaczillusos kenyeret a földi poczkok tanyáin 

 elhelyezte és eltávozott, 30 — 45 perczig senki 

 sem törődött a kisérleti területtel. De mikor az 

 említett idő múlva Kkick Aladár úrral, akkori 

 ottani kir. gazdasági felügyelővel a helyszínére 

 vissszatértünk, legelőbb is feltűnt, hogy az egész 

 kisérleti területen egy varjú sincs, mind elre- 

 pült már. És mikor a munkások munkáját még 

 egyszer meg akartuk vizsgálni, hogy vájjon 

 minden nyitott poczok-tanyán van-e baczíllu- 

 sos kenyér, azt kellett látnunk, hogy — egy 

 egérlyukban sem volt kenyér ! Eleinte nem tud- 

 tam, hogy a dolgot mire véljem? Majd a varju- 

 ürülék és az egérbejárók körül látható kapará- 

 sok elárulták a dolgot, hogy a baczillusos ke- 

 nyerünket a varjak hordták el. A szomszédos 

 vetéstáblán, mely akkor, január első napjaiban 

 a földi poczoktól (közbeszéd szerint a mezei 

 egerektől) tisztára le volt legelve és föl volt 

 túrva 8 a hol délután 3—4 óra tájban szinte 

 minden hantocska mozgott, mert annyi volt 

 az egér: a varjúnak nyoma sem volt. 



Láttam drótférges és pajorrágta őszi meg ta- 

 vaszi vetést és láttam olyan őszi buzavetést, 

 melyben a vetési bagoly^jiHének annyi volt a 



reifen Körner, später die reifen, und zwar so gul 

 die ;nn Felde, wie auch die ausgehangenen oder 

 in Maisschobern aiisgespeicherteu Kolben an. 

 Ich sah, dass sie sich bei den Korutristen nicht 

 blos herumtreibt, sondern dass sie dieselben 

 auch ausstöbert, und wenn der Wirth nicht auf 

 seiner Hut ist, weiss Gott, wie gross der Kcha- 

 den werden kann, weil bei regnerischem Wetter 

 die angebohrten Tristen leicht von der Nässe 

 durchdrungen werden. 



l'nd wiihrend der fünfjährigen Beobachtimg 

 hatte ich mehrere Mäusejahre, und konnte mich 

 überzeugen, dass die Krähe auch zu dieser Zeit 

 nur einen Magen hat. Es mögen um sie Tau- 

 sende von Feldmäusen wimmeln, so macht sie 

 nicht und kann auch den hinken Thieren kei- 

 nen grossen Schaden verursachen. Es geschah 

 im .fahre 1896 zu Mezőhegyes, als wir- mit dem 

 Mäusebacillus einen Versuch im grösseren 

 Masstalle machten, dass uns die Krähen auf 

 den Fersen folgten. Niemand wusste, was sie 

 vor hätten. So lange die Arbeit währte, giengen 

 sie den Arbeitern nach. Es schien, als wenn sie 

 auf dem gefrorenen, grasigen Luzernenfeld nach 

 Insekten jagten, denn obzwar Mäuselöcher un- 

 zählbar da waren, so kümmerten sie sich um 

 selbe wenig. Nachdem die 24 Arbeiter das in- 

 fizierte Brod in die Mäuselöcher vertheilt und 

 sich entfernt hatten, blieb das Feld etwa 30 - 45 

 Minuten unbeobachtet. Als wir aber nach obi- 

 ger Zeit das Feld mit Herrn Aladár Krick, 

 dazumal kg. Güterinspektor, betraten, fiel uns 

 j zuerst auf, dass am ganzen Versuchsfelde keine 

 ! Krähe da war, alle flogen ab. Und als wir die 

 gethane Arbeit noch einmal kontrollieren woU- 

 j ten, ob in jedes Mauseloch Brod gelegt wäre, 

 so nuissten wir wahrnehmen, dass das Brod 

 aus den Mauslöcliern verschwunden war! An- 

 fangs wusste ich nicht, wie ich die Sache deu- 

 ten soll? Die Kräheucxkremente, wie auch der 

 aufgescharrte Boden um die Mäuselöcher he- 

 rum, verriethen bald, dass das mit Bacillen 

 infizierte Brod von den Krähen weggetragen 

 wurde. Auf der nebeuanliegenden Saat, welche 

 damals in den ersten .lanuartagen von den 

 Feldmiiusen abgefressen und aufgewühlt war, 

 und wo in den Nachmittagsstundeu fast jede 

 Scholle sich zu bewegen schien, deim so viel 

 Mäuse waren dort, war keine Spur von Krähen ! 

 Ich sah von Drahtwürmern und Engerlingen 

 angefressene Saaten, und sah auch solche 

 Herlistsaaten, wo die Raupen der Saatcule der- 



