221 



hernyója, hog_y egy Idsebb földgöröngyöt és a 

 mellette lévő földet lábammal fölrúgva, alóla 

 2 — 4 hernyó gurult ki. S a mi a fő, az elébbi 

 drótférges és bagolypillétöl fertőzött vetés épen 

 ott volt (Győr vármegye szentmártoui járásá- 

 ban), a hol a varjak az egy nap délután elvetett 

 magot másnap reggel annyira fölszedték, hogy 

 újra kellett vetni. Itt a varjak nagy kárt tettek 

 a vetésben, de az öregebb, drótfórges és bagoly- 

 pillétől fertőzött vetésben nem láttam egy var- 

 ját sem. 



S a fönnebbi mezőhegyesi adaton kívül, hol 

 a varjak a poczoklepte vetésre rá sem néztek, 

 még több adatot tudnék felhozni, hogy a varjú 

 az egér (helyesen a pcczok) után nem töri 

 magát. 



Azután a királyhágóntúli Mezőségen, a mikor 

 utam 5 évvel ez előtt majdnem a gyekéi tótól 

 kezdve Nagysármáson, Méhesen, Mezőzáhon, 

 Mezőszengyelen át Marosludasig vitt, elég al- 

 kalmam volt, hogy lássam a varjúnak azt a 

 kártételét, a mely az e vidéken, a Ludas patak 

 jobb partján terjedő nagy kukoriczásokban, tesz. 

 Kocsim egészen közeljárt a varjaktól meglepett 

 földekhez, de azért e kártevőket nem igen 

 szállotta meg a félelem és ha olykor szárnyra 

 is kaptak, azt legfeljebb azért tették, hogy kis 

 ideig károgva valami félkilométernyi távolban 

 a kukoriczásnak más helyére ismét lebocsát- 

 kozzanak. A Mezőségen látott varjukártétel em- 

 lékét, egj^néhány szétfoszlott csumáju és kivert 

 szemű kukoriczacsövet, melyet akkor — 1897 

 szept. havában — a Mezőségen szedtem, őrzöm 

 az Állomás gyűjteményében még ma is. (Meg 

 kell azonban jegyeznem, hogy ebben az esetben 

 a seregélyek is kártékonyak voltak s a varjak 

 társaságában ezt a madarat is igen nagy tömeg- 

 ben láttam, a mint a kukoricza szemét verte.) 



Ezzel szemben azonban meg kell vallanom 

 azt is, hogy egyik-másik fás vidéken, hol a var- 

 jak akár magánosan, akár telepesen fészkelnek, 

 itt-ott láttam, a mint elvétve egy-egy varjii 

 csőrében egy poczkot vitt : hogy azonban ő 

 fogta-e, vagy már csak mint tetemet találtáé, 

 azt nem tudom. Varjut sohasem láttam, hogy 

 sikerült volna neki élő egeret megfognia. Azután 

 készségesen ehsmerem azt is, hogy mikor ná- 

 lunk a nyolczvanas években a marokkói sáska- 

 járás tartott, a sáskalepett területen egynéhány 



Aquila. ViQ. 



art wimmelten, dass unter einer winzigen Erd- 

 scholle, welche ich mit dem Fusse wendete, bis 

 2 — 3 Thiere waren. Ja noch mehr, es war die 

 früher erwähnte, drahtwurmige, und von Erd- 

 raupen infizierte Saat eben doi't (im Győrer 

 Com., Szentmártoner Bezirk), wo die Krähen 

 den nachmittags angebauten Samen am näch- 

 sten Morgen so absammelten, dass man vom 

 neuen säen musste. Hier schädigten die Krähen 

 die Saat sehr, doch in der drahtwurmigen, von 

 den Erdraujjen befallenen älteren Saat sah ich 

 nicht eine einzige Krähe. 



Und ausser der Mezőhegyeser Angabe, wo 

 sich die Krähen um die Feldmäuse gar nicht 

 kümmerten, könnte ich noch mehrere Fälle 

 anführen, in welchen sich die Krähen um die 

 Mäuse gar nicht bemüheten. 



Und als mein Weg vor 5 Jahren jenseits des 

 Königsteiges durch die Mezőség, fast vom Gye- 

 keer Teich an, über Nagysármás, Méhes, Mező- 

 záh, Mezôszengyel bis Marosludas führte, hatte 

 ich genug Gelegenheit den Schaden zu beobach- 

 ten, welchen die Krähen in dieser Gegend auf 

 den weiten Maisfeldern am rechten Ufer des 

 Ludaspatak machen. Ich fuhr ganz nahe mit 

 dem Wagen bis zu den von den Krähen befal- 

 lenen Feldern, doch das jagte den Eäubern 

 keine Angst ein, und wenn sie sich auch manch- 

 mal in die Luft erhoben, so geschah dies, damit 

 sie krächzend einen halben Kilometer weiter 

 fliegen, um sich an einem andern Orte des 

 Maisfeldes niederzulassen. Ich bewahre als An- 

 denken des Mezőséger Schadens, einige zer- 

 schlagene und der Körner beraubte Maiskolben, 

 welche ich damals --- im September 1897 — in 

 der Mezőség gesammelt hatte, in der Sammlung 

 meiner Anstalt auch noch heute. (Ich muss aber 

 nebenbei bemerken, dass in diesem angeführten 

 Falle auch die Staare schädlich waren, denn in 

 der Ki'ähenschaar sah ich auch diesen Vogel die 

 Maiskörner anbohren.) 



Dann muss ich bemerken, dass ich in man- 

 cher baumigen Gegend, wo die Krähen einzeln, 

 oder in Coloni en nisteten, mitunter eine Krähe 

 sah, dass sie in ihrem Schnabel eine Feldmaus 

 trug : ob aber sie die lebende Maus fing, oder 

 sie schon todt aufgenommen hat, das weiss ich 

 nicht. Nicht eine einzige Krähe sah ich, welcher 

 es gelungen wäre eine lebende Maus zu fangen. 

 Dann gebe ich gerne zu, dass bei uns, als in 

 den achziger Jahren die marokkanische Heu- 

 schreckeninvasion währte, auf dem befallenen 



29 



