225 



nak, ellenben a talált gj'ommagvakat, valamint 

 az állati részeket varjú okozta haszonnak je- 

 lölte meg. Hogy Thaisz helyesen, vagy nem he- 

 lyesen járt-e el, azt nem bírálgatom, mert a 

 gyomortartalmakat vizsgáló eljárásról későbben 

 úgy is részletesen akarok szólni. Thaisz vizsgá- 

 lata fontos ugyan, mert a magvak meghatáro- 

 zásában még a németek felmutatta eredmény- 

 nél is pontosabb és a mi a fő. tartalmasabb, 

 mert határozottabb, de a mi szempontunkból 

 véve, a varjak hasznos, vagy kártékony voltá- 

 nak elbírálása szempontjából keveset nyom a 

 latban. 



Egyéb magyar vizsgálatról nincs tudomásom. 

 Magam a lefolyt (1901-iki) télen egyik-másik is- 

 merős gazda szívességéből átnéztem valami 38 

 varjú (legtöbbuyíre vetési varjú és csak valami 

 10 darab hamvas varjú) gyomoi'tartalmát; át- 

 átnéztem azonkívül Herman Ottó úr szívessé- 

 géből a Mcifiiiar Ornitìiolod'un Kozjiont gyűj- 

 teménye anyagát, a mely legtöbbuyire ugyan- 

 abból áll, a mit Chernél István összehozott. 

 Ez az anyag mind együtt véve azonban csekély 

 arra, hogy e fontos kérdés eldöntésénél alapul 

 szolgáljon. E szerint tehát más útat-módot kel- 

 lett keresnem, hogy e hiányt kipótoljam. 



A magyarországi és a német birodalmi gaz- 

 dasági viszonyok között ugyan jelentékeny a 

 különbség, azonban a varjaknak a mezőgazda- 

 sággal való viszonya — azt hiszem — itt is, 

 ott is egyforma, mert mindkét helyütt ugyan- 

 azokról az állatokról van szó. Ha volna is némi 

 csekély különbség, ez a végleges Ítéletemet 

 nagyban azonban nem fogja megváltoztatni. 

 E szerint tehát nagy hibát nem követek el, hogy 

 ha az előbb említett hiányokat egyelőre német- 

 országi adatokkal pótolom s azok alapján kere- 

 sem a valóság ismeretét. 



Ujabb időkben több német vizsgáló igen ki- 

 terjedt mértékben folytatta a varjak gyomortar- 

 talmának vizsgálatát. E vizsgálatok már annál 

 az oknál fogva is figyelemre méltók, mert leg- 

 többjét olyan ember hajtotta végre, a ki a mező- 

 gazdasági rovartan mezején nem idegen, mint 

 pl. Hollrung Mihály dr. tanár, a haliéi Nerna- 

 ioúa Kísérleti Állomás feje, vagy Eörig G. dr. 

 kormánytanácsos, ki mint a német csász. Egész- 



lieben Pflanzen als Krähenschaden, die aufge- 

 fundenen Unkrautsamen, wie auch die thieri- 

 schen Bestandtheile dagegen als Kräheunutzen 

 bezeichnete. Ob dieses Verfahren richtig, oder 

 nicht richtig war, das lasse ich jetzt dahinge- 

 stellt, denn die Magenuntersuchungsmethoden 

 bespreche ich später. Thaisz' Untersuchung ist 

 wichtig, denn in derBestimmung der Samenarteu 

 ist er noch jiünktlicher, als das von deutscher 

 Seite aufgewiesene Eesultat, und noch mehr, es 

 ist gehaltvoller, weil seine Angaben bestimmter 

 lauten ; was aber die Krähen, ihre Schädlichkeit 

 oder Nützlichkeit betrifft, hat diese Arbeit keine 

 Bedeutung. 



Von einer anderen ungarischen Arbeit habe 

 ich keine Kenntniss. Ich untersuchte heuer (im 

 Winter 1901), dank der Bereitwilligkeit einiger 

 mir befi'eundeter Landwirthe, etwa 38 Krähen 

 (zumeist Saatkrähen, blos 10 Stück Nebel- 

 krähen) ; dann durchsah ich das von Herrn 

 Otto Herman mir überlassene Material der Or- 

 mili. Coii traie, welches zumeist von Chernél 

 zusammenbrachte. Alles dies Material zusam- 

 mengefasst ist zu w-enig als dass es bei der Ent- 

 scheidung einer so wichtigen Frage als Grund- 

 lage dienen könnte. Ich musste also einen andern 

 Weg suchen, um diesen Mangel zu ersetzen. 



Zwischen den laudwirthscliaftlichen Verhält- 

 nissen Ungarns und Deutschlands ist ein bedeu- 

 tender Unterschied, doch das Verhältniss der 

 Krähen zur Landwirthsehaft ist, glaube ich, hier 

 und dort das gleiche, denn es handelt sich, hier 

 wie dort, um ein und dasselbe Thier. Wenn auch 

 ein kleiner Unterschied zu konstatieren wäre, 

 würde dies doch mein Schlussurtheil im Wesen 

 nicht ändern. Ich glaube daher keinen grossen 

 Fehler zu begehen, wenn ich die oben erwähn- 

 ten Lücken einstweilen mit auf deutsche Ver- 

 hältnisse sich beziehenden Daten ausfülle, auf 

 deren Grund ich die Frage zu klären versuche. 



In neuerer Zeit setzten mehrere deutsche 

 Forscher die Untersuchung der Kräheiimägen 

 in ausgedehnter Weise fort. Diese Untersuchun- 

 gen sind schon darum bemerkensw-erth. weil die 

 meisten von solchen Männern stammen, die auf 

 dem Gebiete der landwirthschaftlichen Entomo- 

 logie nicht unbekannt sind, wie z. B. Professor 

 Dr. Michael Hollrung, Leiter der Nemntoden- 

 VersHchsstatioii in Halle a/S., oderkais. Eegie- 

 rungsrath Dr. G. PiÖrig, der als Fachmann der 

 Lmiil ivirth^chaftliclie II mul ForMwirthachaft- 

 lichen Biologischen Abtheilung des kais. (re- 



