233 



Azért, mert a közvetetlen megfigyelést sem- 

 mibe sem vette. 



Hogy azonban senki se tartson hirtelen Ítél- 

 kezőnek, lássunk még más, jelentékenj'ebb ada- 

 tot. Az itt bemutatott táblázatom szerint, Röeio 

 dr.-nak 1898-baii a hamvas és fekete varjura 

 márcziusban összesen 509 adata van. Lássuk, 

 mit érnek. Ebből az 509 adatbc')lmárcziu8 16.-ára 

 31 drb., 17.-ére 37 drb., 19.-ére 36 drb., 22.-ére 

 164 és 24.-ére 126 drb. varjú jut, melyet mind, — 

 számszerint '.394-et - nyolcz napon belül egy 

 és ugyanabból a községből, a kurföldi öböl- 

 rekesztön (Kurische Nehrungon) lévő Sarkau- 

 ból kapott, ellenben a többi 115 adat a Német- 

 birodalom többi területéről : tehát az adatok 

 77 "/o-a egy pontról és 8 napi időközről tanús- 

 kodik, ellenben az adatok 23 "o-a nagy Német- 

 birodalom többi részéről és 2á napról tesz 

 bizonyságot. 



Nos, helyese az? Már magában véve mint 

 egyszerű statisztikai adat nem hű. Hát ha a köz- 

 vetetlen megfigyelésre is adunk valamit, a mire 

 RöEiG dr. — ügy látszik — nem fektet súlyt ! 

 A közvetetlen megfigyelés itt, a kurföldi adat- 

 nál nagyon is helyén van ! Itt tudnunk kell, 

 hogy ezen partmenti keskeny öbölrekesztőn, 

 mely a nagy szárazfölddel mint egy szalag pár 

 huzamosan halad, nagyon szegény halásznép 

 lakik; hogy itt a szó szoros értelmében véve 

 mezőgazdaságról szó sincs és hogy a nép any- 

 nyira szegény, hogy egyik-másik községben pap- 

 ját ez előtt (vagy talán még most is !) sózott 

 varjúval fizette. Különös viszonyok lehetnek ott, 

 a hol a papbért ily szokatlan módon fizetik. Itt 

 nincs semmi, a miben a varjú kárt tehetne. 

 A halász nem hagyja szabadon, vagy őrizetlenül 

 a tengerből kihúzott halzsákmányt, tehát abból 

 nem jut a varjú gyomrának sok. Viszont azon- 

 ban a varjú mégis csak reászorul e zátonyra, 

 mint természetes pihenő helyére mindannyi- 

 szor, a hányszor északról lefelé szorul s a 

 tengeren átrepülve és kifáradva ide lejut, vagy 

 midőn egy része fészkelés végett észak felé kó- 

 borolva megint csak ide vetődik. Az ide került, 

 kiéhezett és elfáradt varjut azután ezerszámra 

 összefogja a kurföldi nép. Vájjon tehet-e itt kárt 

 ez a varjú ? Itt bizonyára nem ! Hogy valóban 

 nem is tesz, azt a röviden érintett helyi viszo- 

 nyokon kívül a varjügyomrok tar+alma is iga- 



Weil er die unmittelbare Beobachtung gering- 

 schätzt. 



Damit mir aber niemand vorwerfe, dass ich 

 übereilt urtheile. nehmen wir eine andere, eine 

 bedeutendere Angabe. In der hier vorgeführten 

 Tafel finden wir, dass Dr. Eörig im Jahre 1898 

 im März 509 Nebel- und Eabenkrähenangaben 

 hat. Von diesen 509 Angaben entfallen auf den 

 16-tenMärz 31, auf den 17-ten 31, auf den 19-ten 

 36, auf den 22-teu 164 und auf den 24-ten 126 

 Krähen, und alle diese - an der Zahl 394 — 

 erhielt er binnen 8 Tagen von einer und der- 

 selben Ortschaft, von Sarkau an der kurischen 

 Nehrung, die übrigen 1 15 Angaben vom übrigen 

 Theile Deutschlands. 77 'Vo der Angaben stam- 

 men von einem Ort und beziehen sich auf einen 

 Zeitraum von 8 Tagen, die 23 "/o der Angaben 

 beziehen sich auf das deutsche Reich und um- 

 fassen 22 Tage. 



Ist das richtig? Selbst als einfache statis- 

 tische Angabe ist es nicht richtig. Und wenn 

 wir nun erst auf die unmittelbare Beobachtung 

 etwas geben, worauf Dr. Eörig — so scheint 

 es ! — kein Gewicht legt ! Die unmittelbare Be- 

 obachtung ist hier bei der kurischen Angabe 

 besonders begründet. Hier müssen wir wissen, 

 dass auf der kurischeu Nehrung, welche längs 

 des Kontinentes wie ein schmaler Streifen da- 

 liegt, ein sehr armes Fischervolk lebt ; dass 

 hier von einer Landwirthf ehaft, im eigentlichen 

 Sinne genommen, keine Eede sein kann und 

 dass das Volk in mancher Gemeinde einst (oder 

 auch noch jetzt), selbst dem Pfarrer die Kaiende 

 in gesalzten Krähen abgab ! Es müssen dort 

 merkwürdige Verhältnisse herrschen, wo man 

 die Kaiende auf so eine ungewohnte Weise zahlt. 

 Hier ist nichts vorhanden, was die Krähe schä- 

 digen könnte. Der Fischer lässt seine aus dem 

 Meere gezogene Fischbeute nicht unbew^acht 

 und somit erhält der Krähenmagen gar nichts 

 davon. Die Krähe dagegen ist an die Nehrung 

 als an einen natürlichen Eastplatz gebunden, 

 so oft sie vom Norden nach Süden verdrängt, 

 vom Flug über das Meer ermüdet ankommt, 

 oder aber w^enn ein Theil der Brut halber dem 

 Norden zu streicht. Die hier angeflogenen, aus- 

 gelmngei-ten, ermüdeten Krähen werden von 

 der kurischen Bevölkerung zu Tausenden ge- 

 fangen. Kann hier also die Krähe schaden ? Hier 

 gewiss nicht. Und dass sie es in der That nicht 

 thut, das beweist, ausser den kurz erwähnten 

 örtlichen Verhältnissen, auch der Inhalt der 



