240 



akár a kazlat fosztogatta s a mikor a kalász - 

 darabokat szemestől, pelyvástól lenyelte. 



Igaz-e az ? Itt gondolkozóba esem. Szó sincs 

 róla, hogy a biiza egy kis része csakug;^-an 

 ilyen eredetű ne lehessen, de az — ismétlem — 

 csak igen kevés lesz. Mert a szemmel teli kalász 

 nemcsak az emiitett helyről (marokból, kepéből, 

 kazalból) kerülhet ki, a hol a varjúnak ritkán 

 lesz érkezése nagyobb mennyiséget rabolni, mert 

 a mai gőzcséplők idejében a munka igen sietős 

 és mig az be nem fejeződik, addig a gabona- 

 nemű, legyen az akármelyik is, ritkán van ma- 

 gára hagyatva. Ellenben, ha a cséplés megtörtént, 

 midőn a szalmakazal és mellette az összetöre- 

 dezett kalászszal teli törek- és pelyvahalmok 

 magukra vannak hagyatva, s a mikor meg a le 

 nem forgatott tarlókon is temérdek kalász-darab 

 akad, akkor gondolkozóba esem, vájjon Eörig dr. 

 fönnebbi alapját helyesnek tartsam-e ? Helyes- 

 ségének kétségbe vonhatatlan okát nem ta- 

 lálom. 



RöEiG dr. a maga felfogása szerint eljárva, ki- 

 mutatja, hogy vizsgálatai első évében 25 varjú- 

 gyomorban 1 1 9'8 gf , a másodikban 3 gyomorban 

 225 gr, a harmadikban pedig 10 gyomorban 

 8ü gr búzát talál t, a mely között mindig kalász 

 töredékek voltak. E szerint teljes három év alatt 

 38 varjúgyomorban 178"3 gr ép búzát talált, 

 mely keresztből, kazalból stb.-ből volna. Ez bi- 

 zony édes kevés mennyiség. De se baj : Körig dr. 

 megadja a módját, hogy azt megszaporítsuk. 

 Ö föltételezi, hogy akkor, a mikor a varjak az 

 igy, még a kalászban levő gabonát meglepik, egy 

 részök pl. a kazal tetejét pusztítja, míg másik 

 részök a kazal alján telepeszkedik le, hogy a 

 fönt lévőktől kivert és lehulló gabonaszemeket 

 és kalászdarabokat könnyebb szerrel összeszed- 

 jék. Ilyen körülmények között úgy látjaEöEio dr., 

 hogy nemcsak a kalászmaradékkal kevert búza- 

 mennyiséget, hanem legalább még a kétszeresét 

 is kell olyannak tartanunk, mely a kepéből, a 

 kazalból stb.-ből kikerült. Kalászmaradékos 

 búzája — mint fönnebb láttuk — 178'3 volt; 

 kétszerese tehát 356'6 gr s így 178*3 + 356'6 = 

 534"9, vagy kereken 535 gr volna az a mennyi- 

 ség, mely a kazlakból stb.-ből kikerül. 



Vájjon biztos e szám? Semmi esetre sem. Ha 

 a varjú a kazalnak, vagy a marokban heverő 

 búzának neki megy, a kivert szem legnagyobb 



botindlichen Weizen plünderte, iiiithiu die Alircn 

 ím Ganzen hinunter-schluckte. 



1st das richtig? Darülier will ich einmal nach- 

 denken. Es liegt kein Zweifel darüber, dass ein 

 Theil des Weizens nicht solchen Ursprunges 

 sein kann, doch ich betone es, es ist nur ein 

 geringer Theil. Denn die Ähren mit Körnern 

 stammen nicht blos von erwähnten Orten (vom 

 Boden, aus den Mandeln und Tristen), wo die 

 Krähe kaum dazu kommen wird, grössere Men- 

 gen zu rauben, denn beim heutigen Dampf- 

 drusch, wo alles seine Eile hat, bleibt das Ge- 

 treide selten unbewacht. Wenn aber der Drusch 

 beendet ist, und wenn nunmehr die Strohtristen 

 und neben ihnen die mit zerstückelten Ähren 

 überfüllten Abfälle, Spelzenhaiifen unbewacht 

 daliegen, iind wenn auf den ungcpflügten Stop- 

 pelfeldern unzählige Ährenreste zu finden sind: 

 dann will ich es mir wohl überlegen, ob ich 

 Dr. Eörig's obige Grundlage als eine richtige an- 

 nehmen soll? Ich finde für die Annahme keine 

 unantastbare Ursache. 



Indem Dr. Eörig seine Auffassung befolgt, 

 weist er im ersten Untersuchungsjahre in 25 

 Krähenmägen 119"8 gr., im zweiten in 3 Mä- 

 gen 22'5 gr., im dritten in 10 Mägen 3G gr. 

 Weizen, wobei er Ährenreste immer aufge- 

 funden hat. Dem entsprechend fand er wäh- 

 rend 3 .lahren in 38 Krähenmägen 178"3 gr. 

 guten Weizens, Avelcher aus den Mandeln und 

 Tristen stammen sollte. Dies ist gewiss wenig. 

 Doch dies schadet nicht. Dr. Eörig belehrt uns, 

 wie wir die Menge zu vermehren haben. Er 

 nimmt an, dass zur Zeit wo die Krähen den 

 Weizen noch in den Ähren überfallen, ein Theil 

 oben an der Triste, ein anderer neben den Tri- 

 sten am Boden plündert, damit sie jene Körner 

 und Ährenstücke aufklauben, welche die oben 

 plündernden aushackten und abschlugen. Unter 

 solchen Umständen, meint Dr. Eörig, dass man 

 nicht blos die mit Ährenresten gemischten Kör- 

 ner, sondern wenigstens noch das doppelte da- 

 von als solchen Weizen betrachten muss, wel- 

 cher aus den Mandeln, Tristen u. s. w. stammt. 

 Sein Weizen mit Ährenresten betrug, wie wir 

 sahen, 178'3gr. ; das Dojjpelte wäre 356'6 gr. 

 und somit wäre 178'3 + 356'6 = 534'9, was eine 

 ßundzahl von 535 gr. Weizen ergiebt, welcher 

 aus Tristen u. s. w. geraubt wurde. 



Ist das bestimmt so ? Auf keinen Fall. Wenn 

 die Krallen die Tristen, oder den Weizen am 

 Boden angehen, fallen die ausgeschlagenen 



