257 



iikkor w/, csak azt jelenti, Imgy az cli'lil)! varjú- 

 faj nagyobb magevő, mint az utól)bi, s az élet, 

 úgy látom, ezt igazolja is; a hamvas varjú több 

 apró gerinczest pusztít el, mint a vetési varjú. 

 Baromfirablással a uép csak a hamvas varjút 

 vádolja; a vetési varjú nevéhez hiven inkálib a 

 vetésekben a vetőmagban s általában magvak- 

 l)an tesz nagyobb kárt. 



Ellenben a ragadozó madár gyomrának a fala 

 vékony. Ez már nem az többé, a mit népiesen 

 zúzának hívunk. Az csak vékonyfalu zacskó, a 

 mely a benne lévő tájjlálékhoz képest hol kisebb- 

 nek, hol nagyobbnak látszik. Az oka az, hogy 

 az elfogyasztott állat búsát nem kell úgy meg- 

 apritani, mint a sokszor kemény hurokba zárt 

 szilárd magot ; a gyomor egyéb szerkezete és a 

 nyálmirig3'ek nedve megteszik itt a magukét 

 zúzógyomor nélkül is. Az igazi rovarevő madár 

 gyomrának izomzata kevés, a gyomor fala igen 

 vékony, de egyúttal igen nynlékony és a kecske- 

 fejőnél (Caprimulgus-nál), melynek határozott 

 rovarevő voltához szó sem fér, annyira tágulhat 

 az, hogy szinte átlátszó.* 



Hogy a varjúnak nincsen olyan zacskóalakú 

 begye, mint pl. a magevő tyúknak, az — úgy 

 hiszem — a varjak magevő természetéből sem- 

 mit sem von le, mint a hogyan a liba bárzsing- 

 jának hosszában való megtágulása sem avatja 

 ezt a házi szárnyasunkat ragadozó madárrá. 



Hogy a varjú valóban magevö legyen, azt 

 Köbig dr. több izben tagadólag említi. A ham- 

 vas varjúra nélkülözhetetlenül szükségesnek 

 tartja (H. 321J. 1.) az állati táplálékot; a vetési 

 varjúról pedig mondja, hogy nála a növényi 

 tápláló anyag csak kiegészítője az állati anyag- 

 nak annyiban, a mennyiben az elég nem volna 

 (H. 375. 1.). De elfelejti, hogy e két állításnak 

 nemcsak a varjúgyomor szervezete, hanem a 

 megvizsgált 51 4S varjúgyomor is ellene mond, 

 a melynek segítségével kimutatja, hogy a varjak 

 táplálékának ^/lo e állati ós '/lo-e növényi szár- 

 mazású. 



Hogy azonban a varjú, mint magevő, a jelen- 

 legi gazdasági viszonyaink között létét bizto- 

 sítsa, nem marad feltétlenül hü e természeté- 

 hez, mint pl. a fürj vagy a fogoly, hanem vál- 

 toztat rajta annyiban, hogy ha a szükséges táp- 



* Bronn, Klassen des ïbierreielies. Aves (VI.) 

 -(i76. C 



der Fall ist, si> licdeiitet das soviel, dass der 

 erstere Vogel ein grösserer Samenfresser ist, als 

 der letztere und die Thatsache, so weit ich es 

 sehe, bestätigt es auch. Die Ncbelkrahe vertilgt 

 mehr kleine Tliien\ als die Saatkrähe. Des 

 (ietlügelrau])es wird vom Volke nur die Ncbel- 

 ki-;ihe angeklagt ; die Saatkrähe, ihrem Namen 

 entsprechend, schadet mehi- dem Saatkoni und 

 anderen Sämereien. 



Die Magenwandung des liaubvogels ist dage- 

 gen dünn. Das ist nicht mehr das, was man volks- 

 thümlich einen Kaumagen nennt. Das ist ein 

 dünnwandiger Sack, der seinem Inhalt ent- 

 sprechend, bald kleiner, i)ald grösser erscheint. 

 Die Ursache davon ist die, dass das Fleisch des 

 gefressenen Thieres nicht so zerstückelt zu wer- 

 den braucht, wie der oft mit einer harten Schale 

 bedeckte Samen ; dei- weitere Magenorganismus, 

 sowie auch die Speicheldrüsen leisten das ihrige 

 auch ohne dem Kaumagen. Die Magenmuskula- 

 tur des echten insektenfressenden Vogels ist 

 gering, die Magenwand ist dünn, jedoch zugleich 

 sehr dehnbar und bei dem Ziegenmelker, der 

 gewiss ein Insektenfresser ist, ist sie so dehn- 

 bar, dass sie fast durchsichtig wird.* 



Dass die Krähe keinen solchen sackartigen 

 Kropf hat, wie z. B. die samenfressende Henne, 

 das, glaube ich, ist kein Beweis gegen the sameu- 

 fressende Natur der Krähe, wie auch die Eitítí- 

 terung des Oesophagus der Gans dieselbe gar 

 nicht zu einem Raubthieie macht. 



Dass die Krähe ein wirklich samenfressendes 

 Thier ist, das führt Dr. Rökig öfters verneinend 

 an. Für die Nebelkrähe hält er die thierische 

 Nahrung als unentbehrlich nöthig (IL p. H-i'.M: 

 von der Saatkrähe sagt er soviel, dass liei ihr 

 die pflanzliche Nahrung nur die Ergänzung der 

 thierischen sei, wenn diese nicht genügend wäre 

 (IL p. 375). Doch er vergisst, dass dagegen nicht 

 nur der Magenorganismus, sondern auch die 

 untersuchten 5148 Krähenmägen sprechen, wo 

 er ja anführt, dass ^/ lo-tel der Krähennahnrng 

 thierischen und '/lo-teljpflanzlichen Ursprunges 

 sind. 



Damit aber die Krähe, als Sameniresser, ihr 

 Dasein unter den jetzigen Verhältnissen sichere, 

 bleibt sie nicht unbedingt ihrer Natur treu, wie 

 z. B. die Wachtel oder das Kebhuhn, sondern 

 sie ändert daran soviel, dass wenn das nöthige 



* Bronn, Klassi-n di^s 

 S. 4-67Ö. 



'l'InVrreiehes. Aves (VI.) 



