259 



saga mellett vagy v.icltenyésztéssol próbál sze- 

 rencsét. Már most tartsuk szemünk előtt a gaz- 

 dasági életünk végtelen változatosságát, tartsuk 

 szemünk előtt azt a hatást is, a melyet a termé- 

 szet folyása a növényi és állati élet fejlődésére, 

 átalakulására fejt ki és ne feledjük, hogy a varjú 

 élete a gazdasági életünk változatosságától és a 

 növényi meg az állati szervezetektől szüntele- 

 nül függőben van, s akkor rögtön tisztában va- 

 gyunk, hogy a varjú és a mezőgazdasági élet 

 közötti viszony nemcsak nem egyszerű tény, 

 hanem olyan jelenség, a melyre igen sok körül- 

 ménynek módosíti), változó és majdnem min- 

 dig bonyolító hatása van. 



Hogy pedig a varjú és a mezőgazdaság kö- 

 zötti viszony ne csak egyszerű tény legyen, 

 azon nehezít még a varjú természete is. A varjú 

 ravasz, furfangos, számító, óvatos és fontolva 

 cselekvő madár és ha helyzete biztosítva van, 

 akkor vakmerő is, kivált a nálánál kisebb, vagy 

 pl. megsebesülés, vagy betegség folytán nálánál 

 gyöngébb állattal szemben. 



Fontolóra kell itt vennünk a megszokás ha- 

 talmát is, mert hogy a varjú sokat megszokás- 

 ból is tesz, azon senki sem fog csodálkozni. 



A melyik dolmányos varjú megszokta a csibe- 

 rablást, fáczántojás pusztítását, az apró énekes 

 madarak fészkeinek rombolását, az erről a 

 rosBz szokásáról nem egyhamar mond le. Ezzel 

 pedig vele jár az, hogy tőle eltanulja ezt a rab- 

 lást a lia és idővel a többi varjú társa. És a mi 

 a csibére és egyéb apró állatra nézve áll, áll 

 az a vetésekre nézve is. 



Az üres gyomor követelte jogon kívül a meg- 

 szokás ereje is tereli a varjakat a vetésre, az érő 

 gabonára és lassankint megtörténik, hogy a 

 varjúfiak nagyon is hiven követik az elődeik 

 szokását. S ez arra a gazdára, kinek földjére ez 

 a megszokás vonatkozik, bizony nagy baj 1 



Azután a varjak mezőgazdasági jelentőségé- 

 nek megítélésében számottevő körülmény a nagy 

 számuk is. A vetési varjú telepesen költ: egy- 

 egy helyen lOdO UOOO pár fészkelhet. A szürke 



wírtlischaft, oder versucht sein Glück mit der 

 Wiidzucht. Ihilten wir nun die endlose Mannig- 

 fiiltigkeit unseres laiidwirthschaftlicheu Lelicns 

 Mir Augen nehmen wir die Wirkung, ^\ulclle 

 die Natur auf die Entwickeiuug und Änderung 

 des pflanzlichen und tliierischen Lebens aus- 

 übt, und vergessen wir nicht, dass das Lolien 

 der Krähe von der Mannigfaltigkeit unseres 

 landwirthschaftlichen Betriebes, von den pflanz- 

 lichen und thierischen Organismen beständig 

 abhängt, und wir sind sofort im Klaren, dass 

 das Verhältnis zwischen der Krähe und dem 

 landwirthscliat'tlichon Leiien nicht eine einfache 

 Thatsache, sondern eine Erscheinung ist, auf 

 welche sehr viele Umstände eine ändernde, ab- 

 wechselnde und fast immer verwickelnde Wir- 

 kung haben. 



Und damit das Verhältnis zwischen der Krähe 

 und der Landwirthschaft nicht nur eine einfache 

 Thatsache sei, das bringt die Krähennatur mit 

 sich. Die Krähe ist ein schlauer, durchgetriebe- 

 ner, berechnender, vorsichtiger und überlegt 

 handelnder Vogel, und wenn sie gesichert ist, 

 ist sie frech und waghalsig, besonders gegen 

 kleinere verwundete (der dui'ch Krankheit 

 geschwächte Thiere. 



Man muss auch die Macht dei- Gewohnheit 

 in Rechnung ziehen, denn das die Krähe vieles 

 auch aus Gewohnheit macht, dass wird wohl 

 niemand Wunder nehmen. Welche Nebelkrähe 

 einmal au den Kaub der Küchlein, an das Plün- 

 dern der Fasaneneier und an das Vernichten der 

 kleinen Singvogelnester gewohnt ist, diese ent- 

 sagt nicht leicht dieser schlechten Gewohnheit. 

 Und damit ist auch der Umstand verbunden, 

 dass diese üble Natur sich zuerst ihre Jungen, 

 und mit der Zeit auch andere Krähen aneignen. 

 Und was sich auf die Küchlein und andere 

 kleine Thiere bezieht, bezieht sich auch auf 

 die Saaten. Ausser dem Rechte des leeren Ma- 

 gens treibt auch die Gewohnheit die Krähen 

 auf die Saat, auf das reifende Getreide, mid 

 bald geschieht es, dass the Kräheujungen die 

 Gewohnheiten ihrer Ahnen nur allzu treu be- 

 folgen. Und das ist für den Landmann, auf 

 dessen Feld sich die Krähen angewöhnt haben, 

 ein grosses Übel ! 



Ferner hat bei Beuitheilung der landwirth- 

 schaftlichen Bedeutung der Krähen auch ihre 

 grosse Anzahl ein grosses Gewicht. Die Saat- 

 krähe nistet in Kolonien : an einem Orte nisten 

 |0(M) 9000 Paare. Die Nebelkrähc zerstreut 



